РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 року 	справа № 580/14401/25 	
	м. Черкаси 	
Черкаський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді – Янківська В.П.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) у приміщенні суду адміністративну справу за позовом Першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури до Черкаської обласної державної адміністрації про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
установив:
30 грудня 2025 року до Черкаського окружного адміністративного суду надійшов позов Першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури до Черкаської обласної державної адміністрації, в якому просить:
1) визнати протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації (код ЄДРПОУ 00022668, бульвар Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001) щодо не оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення – будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області;
2) зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію (код ЄДРПОУ 00022668, бульвар Шевченка, 185, м. Черкаси, 18001) вжити заходів щодо оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення – будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 06 січня 2026 року відкрито провадження, ухвалено розгляд справи розпочати спочатку за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, залучено Управління культури та охорон культурної спадщини Черкаської ОДА як третю особу без самостійних вимог на предмет спору.
22 січня 2026 року до суду надійшов відзив від відповідача, в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, зазначивши, що управління об`єктами державної власності відповідно до закону здійснюють Кабінет Міністрів України і, за його уповноваженням, центральні та місцеві органи виконавчої влади. У випадках, передбачених законом, управління державним майном, здійснюють також інші суб`єкти. А тому здійснення державної реєстрації на об`єкти нерухомого майна, а саме спірну будівлю Георгіївської церкви 1785 року в селі Мизинівка, не входить до меж компетенції Черкаської обласної державної адміністрації відповідно до норм чинного законодавства. 
Третя особа письмові пояснення не надала.
Розглянувши подані документи та матеріали, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд зазначає таке.
На території Водяницької територіальної громади, а саме – в с. Мизинівка, Звенигородського району Черкаської області знаходиться пам`ятка архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року, якій видано відповідний статус рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради депутатів трудящихся від 05.06.1973 № 332 «Про впорядкування збереження та охорони пам`ятників архітектури в області» (охоронний номер № 54).
Церква Святого Георгія у с. Мизинівка перебудована в 1906-1908 роках на місці іншого храму, який відомий з 19 сторіччя. У 1984 році інститутом «Укрпроєктреставрація» було проведено обстеження церкви як пам`ятки архітектури, але реставраційні роботи почалися лише через 20 років. Наразі Георгіївська церква у в хорошому стані. На церковному подвір`ї збереглася могила священника Лисянського (1987р).
Виконавчий комітет Водяницької сільської ради в листі від 04.09.2025 року № 927 повідомив прокуратуру про те, що пам`ятка архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року знаходиться за адресою: вул. Миру, 24-А, с. Мизинівка Звенигородського району Черкаської області. Будівля церкви використовується за призначенням.
Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація щодо зареєстрованих речових прав на будівлю церкви за даною адресою в Реєстрі відсутня.
Згідно із інформацією КП «Черкаське обласне БТІ», інвентаризаційна справа в сховищі Звенигородського відділу КП «Черкаське обласне БТІ» також відсутня.
Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА в листі від 24.09.2025 року № 02/01-05.01-10/726/02/01-10/25149 повідомило прокуратуру про те, що пам`ятка місцевого значення Георгіївська церква 1785 року за видом є пам`яткою архітектури., та в управлінні відсутня інформація про власників та користувачів церкви.
Управління забезпечення реалізації повноважень у Черкаській області Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській, Черкаській та Чернігівській областях в листі від 16.10.2025 повідомила, що функції з управління нерухомим майном, а саме пам`ятка архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року, до Регіонального відділення не передавалися, управлінські рішення щодо вищевказаного обєкту не приймалися. В реєстрі державного майна, яке не увійшло до статутного капіталу господарських товариств, створених у процесі приватизації та знаходяться в управлінні органів приватизації по Черкаській області, вказаний об`єкт культурної спадщини не обліковується та відомості відсутні.
Міністерство культури та стратегічних комунікацій України в листі від 06.10.2025 повідомило про те, що визначення права власності на пам`ятку архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року належить до компетенції обласного органу охорони культурної спадщини.
У відповідь на неодноразові запити прокуратури від 16.09.2025, 08.12.2025 Управління культури та охорони культурної спадщини Черкаської ОДА повідомило про те, що наразі в Управлінні культури відсутні правові підстави для вжиття заходів щодо повернення у власність пам`ятки архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року.
Таким чином прокуратурою зібрані документи, які стверджують, що на даний час право власності на будівлю Георгіївської церкви 1785 року не зареєстроване і на балансі не перебуває, а тому будівля церкви фактично позбавлена належного правового захисту й перебуває під загрозою можливого руйнування.
Бездіяльність відповідача щодо не оформлення правовстановлюючих документів на будівлю церкви – Пам`ятку архітектури місцевого значення прокурор вважає протиправною, а тому звернувся в суд з цим позовом, в якому просить зобов`язати відповідача вчинити дії в межах повноважень щодо державної реєстрації права власності.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 1 Закону України від 08.06.2000 № 1805-III “Про охорону культурної спадщини” (далі – Закон № 1805-III) культурна спадщина - сукупність успадкованих людством від попередніх поколінь об`єктів культурної спадщини; об`єкт культурної спадщини - визначне місце, споруда (витвір), комплекс (ансамбль), їхні частини, пов`язані з ними рухомі предмети, а також території чи водні об`єкти (об`єкти підводної культурної та археологічної спадщини), інші природні, природно-антропогенні або створені людиною об`єкти незалежно від стану збереженості, що донесли до нашого часу цінність з археологічного, естетичного, етнологічного, історичного, архітектурного, мистецького, наукового чи художнього погляду і зберегли свою автентичність.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону № 1805-III державне управління у сфері охорони культурної спадщини покладається на Кабінет Міністрів України, спеціально уповноважені органи охорони культурної спадщини.
До спеціально уповноважених органів охорони культурної спадщини (далі - органи охорони культурної спадщини) належать:
- центральні органи виконавчої влади, що забезпечують формування та реалізують державну політику у сфері охорони культурної спадщини;
- орган виконавчої влади Автономної Республіки Крим;

- обласні, районні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації;
- виконавчий орган сільської, селищної, міської ради.
Згідно з ч. ч. 1, 5 ст. 17 Закону № 1805-III пам`ятка, крім пам`ятки археології, може перебувати у державній, комунальній або приватній власності. Суб`єкти права власності на пам`ятку визначаються згідно із законом. У документі, який посвідчує право власності на пам`ятку, обов`язково вказуються категорія пам`ятки, дата і номер рішення про її державну реєстрацію.
Відповідно до ст. 23 Закону № 1805-III усі власники пам`яток, щойно виявлених об`єктів культурної спадщини чи їх частин або уповноважені ними органи (особи) незалежно від форм власності на ці об`єкти зобов`язані укласти з відповідним органом охорони культурної спадщини охоронний договір.
При передачі пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини у володіння, користування чи управління іншій особі істотною умовою договору про таку передачу є забезпечення особою, якій передається пам`ятка, щойно виявлений об`єкт культурної спадщини чи її (його) частина, збереження пам`ятки, щойно виявленого об`єкта культурної спадщини чи її (його) частини відповідно до вимог цього Закону та умов охоронного договору, укладеного власником або уповноваженим ним органом (особою) з відповідним органом охорони культурної спадщини. Порядок укладання охоронних договорів та їхні типові форми затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відсутність охоронного договору не звільняє особу від обов`язків, що випливають із цього Закону.
Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 27 Закону № 1952-IV державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі, зокрема рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу об`єкта нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність.
Відповідно до п. 6 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі – Порядок № 1127) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса.
Згідно з абз. 1 п. 40 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”, іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту.
Пунктом 44 Порядку № 1127 передбачено, що для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:
2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності);
3) документ, що підтверджує факт перебування закінченого будівництвом об`єкта у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності);
4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування закінченого будівництвом об`єкта у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).
Державна реєстрація права власності на закінчений будівництвом об`єкт проводиться за наявності відомостей про такий об`єкт в Єдиній державній електронній системі у сфері будівництва.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що об`єкт культурної спадщини місцевого значення будівля – пам`ятка архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року, має бути зареєстрована в Державному реєстрі прав відповідно до приписів законодавства.
Суд встановив, що згідно з рішенням виконавчого комітету Черкаської обласної ради депутатів трудящихся від 05.06.1973 № 332 “Про впорядкування збереження та охорони пам`ятників архітектури в області” будівлі Георгіївської церкви, 1785 року надано статус об`єкта культурної спадщини місцевого значення (охоронний номер № 54).
Суд зауважує, до введення в дію Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації” все майно церковних і релігійних громад в Україні було визнано державною власністю згідно зі ст. 366 Адміністративного кодексу Української РСР 1927 року.
Частиною 1 ст. 19 Закону СРСР “Про власність” від 06.03.1990 та ст. 31 Закону Української РСР “Про власність” від 07.02.1991 визначений такий різновид державної власності як власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальна власність).
На виконання постанов Верховної Ради УРСР від 08.12.1990 “Про порядок введення в дію Закону Української РСР “Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування” та від 26.03.1991 “Про введення в дію Закону Української РСР “Про власність”, Кабінет Міністрів України прийняв Постанову № 311 від 05.11.1991 “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю”, якою також затвердив перелік державного майна України, що передається у власність адміністративно-територіальних одиниць (комунальної власності).
Підставою для набуття державного майна України у комунальну власність, є, зокрема Закон Української РСР “Про власність” та постанова Кабінету Міністрів України “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною власністю)” від 05.11.1991 № 311.
Суд зазначає, що у матеріалах справи відсутні докази щодо переходу в комунальну власність будівлі Георгіївської церкви, 1785 року, після прийняття Закону “Про місцеві Ради народних депутатів Української РСР та місцеве самоврядування”, Закону України “Про власність”, а також постанови Кабінету Міністрів України від 05.11.1991 № 311 “Про розмежування державного майна України між загальнодержавною (республіканською) власністю і власністю адміністративно-територіальних одиниць (комунальною) власністю”.
Таким чином у спірних правовідносинах має місце фактичне набуття права державної власності /перехід у державну власність будівлі Георгіївської церкви, 1785 року з огляду на законодавство, яке діяло до набрання чинності вищевказаними нормативно-правовими актами.
Таким чином, суд вважає, що на час розгляду справи Георгіївська церква, 1785 року фактично перебуває у державній власності, а тому суд вважає хибними посилання відповідача у відзиві на відсутність повноважень по здійсненню реєстрації права державної власності на спірну будівлю церкви.. 
Відповідно до ст. 35 Закону Української РСР “Про власність” об`єктами права комунальної власності є майно, що забезпечує діяльність відповідних Рад і утворюваних ними органів; кошти місцевих бюджетів, державний житловий фонд, об`єкти житлово-комунального господарства; майно закладів народної освіти, культури, охорони здоров`я, торгівлі, побутового обслуговування; майно підприємств; місцеві енергетичні системи, транспорт, системи зв`язку та інформації, включаючи націоналізоване майно, передане відповідним підприємствам, установам, організаціям; а також інше майно, необхідне для забезпечення економічного і соціального розвитку відповідної території. У комунальній власності перебуває також майно, передане у власність області, району чи іншої адміністративно-територіальної одиниці іншими суб`єктами права власності.
Відповідно до ст. 17 Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації” від 23.04.1991 № 987-XII (далі – Закон № 987-XII) культові будівлі і майно, які становлять державну власність, передаються організаціями, на балансі яких вони знаходяться, у безоплатне користування або повертаються у власність релігійних організацій безоплатно за рішеннями обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Держава в особі органів, передбачених ст. 17 Закону України “Про свободу совісті та релігійні організації”, є належним власником культових споруд і майна.
Враховуючи вищевикладене, суд висновує, що уповноваженим державою органом на вчинення дій щодо реєстрації права власності на об`єкт культурної спадщини місцевого значення будівлі Георгіївської церкви, 1785 року є Черкаська обласна державна адміністрація, тобто відповідач у даній справі.
Така позиція суду відповідає правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 31 липня 2025 року у справі № 300/923/24.
Суд врахував, що станом на дату ухвалення рішення в цій справі у матеріалах справи відсутні докази реєстрації права державної власності (речового права на майно) на об`єкт культурної спадщини місцевого значення будівля – пам`ятка архітектури місцевого значення – Георгіївська церква 1785 року (охоронний № 54).
Суд зазначає, що неналежне врядування відповідача в сфері охорони культурної спадщини вказує на допущення ним протиправної бездіяльності щодо не оформлення права державної власності (речового права на майно) на вищезазначену пам`ятку архітектури місцевого значення у зв`язку із чим суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
З огляду на викладені обставини, з урахуванням наведених норм права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Керуючись статтями 2, 6, 72-77, 139, 241-246, 250, 255, 287 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
вирішив:
Задовольнити повністю адміністративний позов Першого заступника керівника Звенигородської окружної прокуратури.
Визнати протиправною бездіяльність Черкаської обласної державної адміністрації щодо не оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення – будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка, Звенигородський район, Черкаська область.
Зобов`язати Черкаську обласну державну адміністрацію вжити заходи щодо оформлення права державної власності (речового права на майно) на пам`ятку архітектури місцевого значення – будівлю Георгіївської церкви 1785 року (охоронний № 54), яка розташована за адресою: вул. Миру, 24а, с. Мизинівка, Звенигородський район, Черкаська область.
Копію рішення направити учасникам справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга може бути подана до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту.

Суддя 	Валентина ЯНКІВСЬКА