ЄУН 396/1764/25
Номер провадження по справі 2/387/92/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 березня 2026 року       селище Добровеличківка

Добровеличківський районний суд Кіровоградської області у складі 
головуючого судді Солоненко Т. В.
за участю секретаря судового засідання      Косюг І.В.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача та відповідача
До Добровеличківського районного суду Кіровоградської області 29.09.2025 надійшла позовна заява, в якій позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 17503,82 грн за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти №С-001-049669-19-980 укладеної 13.03.2019.
Свій позов ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" обґрунтовує тим, що 13.03.2019 між АТ «Ідея Банк» та відповідачкою укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980. Відповідно до умов зазначеного кредитного договору первісний кредитор надав відповідачці у тимчасове платне користування грошові кошти у розмірі 7000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 48% річних. Між АТ «Ідея Банк» та ТОВ "Оптіма Факторинг" 19.12.2023 укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно якого до ТОВ "Оптіма Факторинг" перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. В подальшому між ТОВ "Оптіма Факторинг" та ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" 22.12.2023 укладено договір факторингу №22/12-2023, відповідно якого до ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором. Однак відповідачка не виконує взятих на себе зобов`язань по поверненню кредиту, сплаті відсотків, тому має заборгованість перед позивачем на загальну суму 17503,82 грн, яку в добровільному порядку сплатити не бажає, що спонукало позивача звернутися до суду з відповідним позовом.
09.01.2026 відповідачка ОСОБА_1 , через канцелярію суду, подала заперечення на позовну заяву, в яких просила відмовити позивачу у задоволенні позову та визнати, що строк позовної давності за вимогами про повернення споживчого кредиту закінчився відповідно до положень ст.ст.259, 267,268 ЦК України.
14.01.2026 представник позивача Ушакевич М.П., через підсистеми «Електронний суд», подала до суду додаткові пояснення, де зазначила, що позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є цілком законними, обґрунтованими та такими, що відповідають процедурі та вимогам чинного законодавства, а надані заперечення не аргументовані та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи, з огляду на наступне: в розумінні положень п. 13 та 19 Перехідних та Прикінцевих положень ЦК України строк позовної давності продовжується на період дії карантину та на період дії воєнного стану, перебіг такого строку зупиняється, а тому строк позовної давності по даній справі не є пропущеним. Сума витрат на професійну правничу допомогу адвоката Ушакевич М. П. була обґрунтована і підтверджена договорами, платіжними документами та актами виконаних робіт, які були надані до суду раніше. Належним буде стягнути витрати на правничу допомогу з ОСОБА_1 
16.02.2026 представник відповідача Галайчук Г.С., через підсистеми «Електронний суд», подала до суду додаткові пояснення, де зазначила, що доводи позивача про те, що сам факт підписання відповідачкою кредитного договору та внесення нею персональних даних є належним доказом отримання кредитних коштів, не відповідає вимогам чинного законодавства та усталеній практиці Верховного Суду. Позивачем не надано жодних належних і допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачці, зокрема первинних бухгалтерських документів, платіжних документів чи підтверджень завершеності платіжної операції. Наданий розрахунок, сам по собі, не є належним та допустимим доказом наявності заборгованості та її розмір за договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідачки, підтвердження отримання останньою кредитних коштів відповідно до укладеного договору позивачем не надано. За таких обставин позивач не довів наявність порушеного права та обґрунтованість заявлених вимог. Заявлені ж витрати на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн не відповідають реальному обсягу виконаної роботи. Час, зазначений на усні консультації, ознайомлення з матеріалами справи та підготовку позову, є непропорційним складності справи та явно завищеним. За таких обставин заявлена сума виглядає не як компенсація необхідних витрат, а як спроба покласти на іншу сторону надмірний фінансовий тягар. З огляду на те, що справа є нескладною, а заявлений розмір витрат не відповідає її характеру та обсягу виконаної роботи, відсутні правові підстави для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу адвоката позивача у заявленому розмірі 7 000 грн. Окремо зазначила, що відповідач планує понести витрати на правничу допомогу.
Позивач, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у визначений процесуальним законом спосіб та строк, явки уповноваженого представника в судове засідання не забезпечив.  Представник позивача ОСОБА_2 14.01.2026 через підсистему ЄСІТС "Електронний суд" подала  додаткові пояснення, де, серед іншого, просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, розглядати справу без участі позивача та його представника.
Відповідачка повторно в судове засідання не з`явився. При цьому суд зважає, що про дату, час і місце судового засідання остання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме шляхом направлення судової повістки за місцем реєстрації. Проте, поштове відправлення повернуто суду без вручення з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою». За наведеного, судова повістка у відповідності до ч.8ст.128,ч.1ст.131 ЦПК України, вважається врученою. 
При цьому суд зважає, що ухвала про відкриття провадження у справі відповідачкою отримана особисто , про що свідчать рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення R 067044247175 та R 067044246640. 
Процесуальні дії суду
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, ухвалою від 13.10.2025, відкрив провадження у справі, вирішив розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, з призначенням судового засідання на 20.11.2025.
За наслідками судового засідання 20.11.2025 розгляд справи відкладено на 14.01.2026.
Судове засідання у визначену судом дату (14.01.2026) не відбулося у зв`язку із перебуванням судді у нарадчій кімнаті по кримінальному провадженні. Розгляд справи призначено на 02.03.2026.
З врахуванням вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІ. Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 647 від 20.10.2015 та додатку до свідоцтва про реєстрацію фінансової установи №647 серія ФК, ТОВ "Фінансова Компанія "Профіт Капітал" зареєстрована як фінансова установа відповідно до Розпорядження Комісії 20.10.2015 № 2545 ( а.с.59,60).
Судом встановлено, що 13.03.2019 між АТ "Ідея Банк" і ОСОБА_1 укладено угоду про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти №С-001-049669-19-980. Відповідно до пунктів 1,2 договору банк відкриває клієнту рахунок в рамках банківського продукту Card Blance White Cross + ID INS поточний рахунок НОМЕР_1 у валюті гривня, операції за яким можуть здійснюватися за дебетно-кредитною схемою обслуговування електронного платіжного засобу, що буде використовуватись в рамках цієї угоди та Договору комплексного банківського обслуговування, та випускає клієнту платіжну картку MasterCard. Банк надає клієнту кредит шляхом встановлення кредитної лінії по рахунку на наступних умовах: максимальний ліміт кредитної лінії встановлюється у розмірі 200000 грн; ліміт кредитної лінії, доступний клієнту на момент укладення угоди, становить 7000,00 грн та може бути змінений; процентна ставка за користування коштами кредитної лінії становить 48,00% річних (а.с.5) .
АТ "Ідея Банк" на підтвердження отримання кредитних коштів надало виписку про рух коштів ОСОБА_1 , рахунок НОМЕР_2 за період з 13.03.2019 по 19.12.2023 (а.с.11-18).
Згідно наданої АТ «Ідея Банк» довідки-розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором С-001-049669-19-980 від 13.03.2019, станом на 19.12.2023 становить 17503,82 грн., з яких заборгованість за основним боргом 6657,84 грн., заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками 10845,98 грн (а.с. 19).
19.12.2023 між АТ "Ідея Банк" та ТОВ "Оптіма Факторинг" укладено договір факторингу №19/12-2023, відповідно до п. 2.1 якого, за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно п.2.2 договору, права вимог, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, у паперовому вигляді в день укладання цього договору надається клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі в день укладання цього договору. Відповідно до п.4.1. договору, фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11576112,00 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунок клієнта протягом банківських днів після отримання реєстру боржників . У пункті 5.1. договору зазначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п.4.1. цього договору (а.с.28-34).
До позовної заяви долучено копію друкованого Реєстру боржників №3 від 19.12.2023 на виконання договору факторингу №19/12-2023 у якому міститься запис: боржник ОСОБА_1 , номер первинного договору С-001-049669-19-980, сума заборгованості разом 17503,82 грн, сума заборгованість за основною сумою боргу 6657,84 грн, сума заборгованості за відсотками 10845,98 грн (а.с.35-37).
Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 20.12.2023 №45 ТОВ «Оптіма Факторинг» оплатив АТ «Ідея Банк» за відступлення прав вимоги згідно договору факторингу №19/12-2023 від 19.12.2023 суму у розмірі 11576112,00 грн. (а.с.38).
Також, 22.12.2023 між ТОВ "Оптіма Факторинг" та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу №22/12-2023. Відповідно до п. 2.1 якого за цим договором клієнт відступає фактору, а фактор приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах визначених цим договором. Згідно п.2.2 договору права вимог, які клієнт відступає фактору за цим договором, відступаються (передаються) в розмірі заборгованості боржників перед клієнтом, та визначені в реєстрі боржників, що підписується сторонами, в день укладання цього договору та в реєстрі боржників в електронному вигляді, що надсилається разом з актом приймання передачі реєстру боржників в електронному вигляді клієнтом фактору в електронному вигляді засобами корпоративного зв`язку в день укладання цього договору. Друкований реєстр боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною договору. Відповідно до п.4.1. фактор зобов`язується сплатити клієнту суму фінансування у розмірі 11861032,61 грн шляхом перерахунку 100% вказаної суми на рахунок клієнта протягом 3 робочих днів після отримання реєстру боржників . У пункті 5.1. договору зазначено, що права вимоги вважаються такими, що перейшли від клієнта до фактора саме в день підписання сторонами друкованого реєстру боржників, за умови виконання фактором зобов`язань передбачених п.4.1. цього договору (а.с.40-44).
До позовної заяви долучено копію друкованого Реєстру боржників №3 від 22.12.2023 на виконання договору факторингу №22/12-2023 у якому міститься запис: боржник ОСОБА_1 , номер первинного договору С-001-049669-19-980, сума заборгованості разом 17503,82 грн, сума заборгованість за основною сумою боргу 6657,84 грн, сума заборгованості за відсотками 10845,98 грн (а.с.45-47).
Відповідно до платіжної інструкції в національній валюті від 26.12.2023 №376 ТОВ «ФК «Профіт Капітал» оплатив ТОВ «Оптіма Факторинг» фінансування по договору факторингу №22/12-2023 суму у розмірі 11861032,61 грн. (а.с.48).
07.07.2025 позивач направив ОСОБА_1 досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості за угодою № С-001-049669-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти від 13.03.2019 у розмірі 17503,82 грн (а.с.20,21,22).
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ «Ідея Банк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Відповідно до положень с. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
Під час вирішення питання розподілу тягаря доведення судом підлягають застосуванню ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, згідно з якими кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У ст. 629 ЦК України закріплено один із фундаментів, на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати (постанова Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
Якщо договір позики укладений у письмовій формі, то факт передачі грошових коштів може бути спростований у разі оспорення договору позики (постанова Верховного Суду від 5 жовтня 2022 року у справі № 463/9914/20).
Разом з тим, заперечуючи факт отримання коштів за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980, відповідачка такий договір у судовому порядку не оспорювала, про його неукладеність не заявляла, а також у відповідному судовому провадженні не стверджувала про відсутність зобов`язань за таким договором. Докази протилежного в матеріалах справи відсутні, стороною відповідачки до суду не надані.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово згадував про категорію стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц, від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18.
Судом враховано, що відповідачка не спростувала того, що вона отримала кошти за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980, а лише послалася на недоведеність таких фактів позивачем.
У контексті викладеного, суд звертає увагу також на те, що до предмета доказування належить сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Таким чином, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Відповідно, звертаючись із позовом на захист свого порушеного права в зобов`язальних правовідносинах, позивач повинен довести належними, допустимими та достовірними доказами підстави виникнення в боржника обов`язку та зміст цього обов`язку згідно з нормами права, що регулюють спірні правовідносини.
У свою чергу процесуальні обов`язки відповідача полягають також у здійснені ним активних процесуальних дій, наведенні доводів та наданні доказів, що спростовують існування цивільного права позивача як кредитора у зобов`язанні. Тож виходячи з принципу змагальності сторін у процесі на позивача за загальним правилом розподілу тягаря доказування не може бути покладено обов`язок доведення обставин, за які відповідає боржник.
Суд зважує на те, що відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував доводи позивача про те, що вона отримала кошти за кредитним договором. У поданих запереченнях на позовну заяву, остання вказувала лише на строки позовної давності, які, на її переконання, позивачем пропущено.
Разом із тим, суд зауважує, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Таким чином, банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, містять записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Також, виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
Таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі №278/2177/15ц, від 25 травня 2021 року у справі № 554/4300/16-ц та від 15.01.2025 у справі № 753/16762/15-ц.
Тлумачення зазначених норм права дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів за конкретним банківським рахунком, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.
З наданої позивачем виписки за рахунком НОМЕР_1 за період з 13.03.2019 по 19.12.2023 судом встановлено, що відповідачкою частково виконувались умови угоди, та здійснювались платежі на погашення основного боргу та відсотків (а.с.11-17).
Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц зазначив, що часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
При цьому, як стверджується позивачем та не спростовано відповідачкою, часткова сплата відповідачкою заборгованості за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980 була врахована при виконанні АТ "Ідея Банк" довідки розрахунку пред`явленої до стягнення суми заборгованості.
Як неодноразово зазначав Верховний Суд, зокрема, у постанові від 22 квітня 2024 року у справі № 559/1622/19, на позивача покладено обов`язок довести належними та допустимими доказами наявність та розмір заборгованості, який підлягає стягненню з позичальника (іпотекодавця) на користь банку, а відповідач має довести, що у нього немає такого обов`язку щодо заборгованості, яка підлягає стягненню.
Тому суд відхиляє доводи представника відповідачки ОСОБА_3 про недоведеність факту виконання позивачем своїх зобов`язань за угодою №С-001-049669-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти щодо надання позичальнику кредиту та факту отримання кредитних коштів відповідачкою.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
З матеріалів справи вбачається та підтверджується належними доказами те, що відповідачка взяті на себе зобов`язання за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980 не виконала повністю, кредитні кошти у сумі 6657,84 грн у межах встановленого строку кредитодавцю не повернула.
З матеріалів справи також вбачається, що відповідачка не сплатила відсотки за користування кредитними коштами у сумі 10845,98 грн, що нараховані позикодавцем відповідно до умов угоди про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти С-001-049669-19-980 та у межах строку кредитування.
Таким чином, відповідачкою було порушено право позикодавця на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит та на отримання процентів за користування кредитом.
Звертаючись із позовом до суду, ТОВ "Фінансова Компанія "Пофіт Капітал" посилалося на те, що воно набуло права вимоги до відповідачки на підставі договору факторингу №22/12-2023 від 22.12.2023.
Згідно з ч. 1ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1ст.1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст.1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
За наведеного, враховуючи, що відповідачка порушила умови вказаного договору, не повернула отримані в борг грошові кошти та не сплатила проценти за користування кредитом за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти №С-001-049669-19-980 від 13.03.2019, право вимоги за якою перейшло до позивача, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за вказаною угодою підлягають задоволенню в повному обсязі.
Розглядаючи заяву відповідачки про застосування строку позовної давності, суд виходить з наступного.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено частиною другою статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.
Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.
Між сторонами укладено кредитний договір у формі оферти на укладення угоди про обслуговування кредитної картки за зразком, розробленим банком.
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).
У договорі про надання фінансового кредиту №05803-08/2023 від 21.08.2023 відсутнє посилання на домовленість сторін щодо збільшення строку давності. Відсутній і окремий договір про збільшення строку позовної давності.
У постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 29 жовтня 2014 року № 6-169цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15 зроблено висновок про те, що кредитна картка діє в межах визначеного нею строку. За кредитним договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (стаття 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (стаття 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору, а також початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Як вбачається зі змісту пункту 7 угоди №С-001-049669-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти укладеної 13.03.2019, угода є укладеною з дня її підписання сторонами та діє протягом строку кредитування, який складає 1 рік з дати укладення та з можливістю автоматичної пролонгації але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх за угодою (а.с.7). 
Згідно із ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.12, згідно якого під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст.257,258,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із наступними змінами і доповненнями), встановлено з 12.03.2020 на всій території України карантин, дію якого неодноразово було продовжено, останній раз термін дії карантину було продовжено на всій території України до 30.06.2023.
ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено п.19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені ст.257-259,362,559,681,728,786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції РНБО України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану», введено в Україні воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб, який у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією РФ проти України, Указами Президента продовжено до теперішнього часу.
У постанові Верховного Суду від 13.11.2024 у справі №383/1645/23 зазначено, що строк позовної давності в силу положень п.12,19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України продовжено на строк дії карантину та воєнного стану в Україні. Позовна давність для пред`явлення позовних вимог на день звернення до суду не спливла, її перебіг був зупинений до кінця дії карантину, який був введений з 12.03.2020 та продовжувався до 30.06.2023. Після припинення дії карантину строк, що залишився до кінця спливу позовної давності, продовжується на строк дії воєнного стану в Україні.
14.05.2025 прийнято ЗУ «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», яким виключено положення про зупинення перебігу строків позовної давності на період дії воєнного стану (п.19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України). Цей Закон набрав чинності з 04.09.2025, відколи поновлено відлік строку позовної давності.
З огляду на зазначене, позивачем не пропущено строк позовної давності, а відтак, суд відхиляє доводи відповідачки про пропуск позивачем строку позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову.
Інші заперечення представника відповідачки ОСОБА_3 також не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, позаяк наданими позивачем доказами доведено наявність у відповідачки боргу за тілом кредиту та процентами за користування кредитом .
За наведеного, враховуючи, що відповідачка порушила умови вказаного договору, не повернула отримані в борг грошові кошти та не сплатила проценти за користування кредитом, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідачки заборгованості за угодою №С-001-049669-19-980 про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти укладеної 13.03.2019, підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат між сторонами, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 та частин першої - третьої статті 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною восьмою статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 конвенції.
Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
У розумінні ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: копію договору про надання правової допомоги 02-24 від 01.07.2024 укладеного між адвокатським об`єднанням «Правовий курс» та ТОВ "ФК «Профіт Капітал»; копію додаткової угоди №1/1 до договору про надання правової допомоги 02-24 від 01.07.2024; копію акту №1 прийому -передачі реєстру боржників за договором про надання правової допомоги 02-24 від 01.07.2024; копію акту №1 прийому передачі наданої правової допомоги від 24.07.2025 за проведення консультації з клієнтом, здійснення вивчення та підготовку проекту позовної заяви для направлення до суду стосовно ОСОБА_1 на загальну суму 7000,00 грн.; копію наказу №02-К про прийняття на роботу адвоката Ушакевич М.П.; копію платіжної інструкції в національній валюті від 24.07.2025 №1496; копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серія КВ №6416 (а.с.49-52, 53,55,56,57,62 ).
Суд погоджується, що наведені у розрахунку витрати дійсно пов`язані з розглядом справи, але вважає, що їх розмір не є пропорційним до предмета спору з урахуванням значення справи для сторін.
Так, з огляду на складність справи, ціну позову та її значення для сторін, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тривалість та порядок судового провадження, суд переконаний, що витрати на правничу допомогу є дещо завищеними.
Оскільки рішенням суду позов задоволено повністю, чим відновлено порушене право позивача, що дає суду зазначити про здійснення адвокатом належного захисту в суді, враховуючи недотримання співмірності витрат на правничу допомогу, клопотання представника відповідачки про зменшення розміру витрат на правову допомогу, суд вважає, що необхідно зменшити розмір стягнень з відповідачки на користь позивача понесені на правничу допомогу до суми4000,00 грн, яка відповідатиме принципу розумності.
Відповідно до ст.141ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в сумі 3028,00 гривень.
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст.11, 207, 526, 549, 629, 634, 638, 1054, 1077, 1080, 1082 ЦК України, керуючись ст.ст.12,13,81,141,263-265 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Профіт Капітал " заборгованість за угодою про відкриття кредитної лінії та обслуговування кредитної карти №С-001-049669-19-980 укладеної 13.03.2019 в розмірі 17503 гривні 82 копійки (сімнадцять тисяч п`ятсот три гривні 82 копійки), з яких: заборгованість по тілу кредиту 6657,84 грн; заборгованість за відсотками 10845,98 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія" Профіт Капітал " витрати зі сплати судового збору у розмірі 3028 гривень 00 копійок (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4000 гривень 00 копійок (чотири тисячі гривень нуль копійок).
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач -Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Профіт Капітал" ( 04071, місто Київ, вулиця Набережно-Лугова, 8, код ЄДРПОУ 39992082);
відповідач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено та підписано 17.03.2026

Суддя        Таїсія СОЛОНЕНКО