РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2026 року 	м. Рівне	№460/344/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Максимчука О.О. за участю секретаря судового засідання Осташевської І.А. та сторін і інших осіб, які беруть участь у справі: представника позивача Лукащика А.П., представника відповідача Іващук Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
В С Т А Н О В И В:
1. Стислий виклад позицій учасників справи
ОСОБА_1 (далі - позивач) через свого представника засобами підсистеми "Електронний суд" ЄСІТС подала до Рівненського окружного адміністративного суду (далі - суд) адміністративний позов (позовну заяву) до Головного управління ДПС у Рівненській області (далі - відповідач), у якому просить суд скасувати податкові повідомлення-рішення, винесені відповідачем щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме: №0131936-2410-1716-UA56060110000087064, №0131937-2410-1716-UA56060110000087064, №0131938-2410-1716-UA56060110000087064, №0131931-2410-1716-UA56060110000087064, №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, №0131939-2410-1716-UA56060110000087064, №0131935-2410-1716-UA56060110000087064, №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, №0131934-2410-1716-UA56060110000087064.
Свій позов позивач обґрунтовує тим, що контролюючим органом протиправно винесені податкові повідомлення-рішення щодо нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, зокрема на будівлі, які у 2019 році були повністю знищені (знесені), що підтверджується довідками Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №1097 від 26.12.2019 та №1100 від 26.12.2019. Позивач також зауважує, що вона була позбавлена можливості внести відповідні відомості та скасувати державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на вищевказані приміщення, оскільки контролюючим органом винесено рішення про опис майна у податкову заставу №5803/17-00-13-03-08 від 04.11.2024 року щодо таких приміщень. Позивач стверджує, що лише після зняття ГУ ДПС у Рівненській області обтяжень на звернення позивача, було внесено відповідні відомості до Державного реєстру речових прав, які не враховані відповідачем, внаслідок чого останнім було прийнято оскаржувані та протиправні податкові повідомлення-рішення. 
Щодо винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень №0131931-2410-1716-UA56060110000087064, №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, та №0131939-2410-1716- UA56060110000087064, відповідно до яких позивачу нараховано податок на нерухоме майно, а саме: будівлю склад-навіс площею 891.1 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 є та будівлю механізатора площею 177.9 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 позивач зауважує, що такі не є об`єктами оподаткування в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України (далі – ПК України) – будівлі промисловості – «Промислові та складські приміщення». 
З приводу винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень від 16.05.2026 №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, №0131934-2410-1716- UA56060110000087064 позивач стверджує, що є власником будівлі санпропускника, молочного комплексу та телятника, які відповідно до підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктами оподаткування, оскільки позивач здійснює діяльність, яка підпадає під визначення сільськогосподарського товаровиробника відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України (зі змінами, внесеними Законом України №1914-IX від 30.11.2021), тобто фізична особа-підприємець, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та розведенням тварин.
З огляду на вказане позивач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.
Відповідач подав до суду свій відзив на позов, де заперечуючи проти задоволення позовних вимог зазначає, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, яка сформована ГУ ДПС у Рівненській області, за позивачем зареєстровано праві приватної власності на такі об`єкти нерухомого майна:
- будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 ; 
- склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 ; 
- склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 є; 
- будівля, кормоцех, загальною площею 1257,9 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; 
- будівля санпропускника, загальною площею 433, 4 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; 
- будівля молочного комплексу, загальною площею 6782,0 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 ; 
- будівля телятника загальною площею 836,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 .
На підставі вказаної інформації контролюючим органом було винесено оскаржувані податкові повідомлення-рішення, що відповідає вимогам положень пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України. Щодо тверджень позивача про припинення права власності на склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 м. кв., за адресою АДРЕСА_1 , будівлю телятника загальною площею 836,1 кв.м., за адресою АДРЕСА_1 , відповідач зауважує, що відомості про припинення права власності датовані лише 24.10.2025, а тому станом на дату визначення податкового зобов`язання по податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки ОСОБА_1 є власником вказаного нерухомого майна.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 16.05.2025 №№0131931-2410-1716- UA56060110000087064, №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, №0131939-2410- 1716-UA56060110000087064 відповідач зазначає, що платником податків не надано жодних доказів віднесення належних позиву будівель до будівель промисловості, а тому застосування пільги не є можливим. 
З приводу винесення податкових повідомлень-рішень від 16.05.2026 №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, №0131934-2410-1716-UA56060110000087064 відповідач вказує, що позивач не має статусу сільськогосподарського товаровиробника, а тому пільга підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не застосовується. 
З огляду на вищенаведене відповідач вважає, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті контролюючим органом у межах та спосіб передбачений чинним законодавством, а отже не підлягають скасуванню.
2. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.
Позовна заява подана до суду 09.01.2026 у електронній формі із використанням електронного кабінету підсистеми ""Електронний суд" ЄСІТС, надійшла до суду і була зареєстрована в автоматизованій системі діловодства суду 09.01.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.01.2026 визначено суддю Максимчука О.О. головуючим суддею (суддею-доповідачем) з розгляду справи за вказаною позовною заявою.
Ухвалою від 12.01.2026 суд зазначену позовну заяву залишив без руху, встановив позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви тривалістю 10 днів з дня вручення позивачу цієї ухвали та встановив позивачу спосіб усунення недоліків вказаної позовної заяви, а саме шляхом подання позивачем до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовом із обґрунтуванням та відповідними доказами поважності причин такого пропуску.
13.01.2026 на виконання ухвали суду від 12.01.2026 позивач через свого представника подав до суду заяву про усунення недоліків позовної заяви позовної заяви із клопотанням про поновлення пропущеного строку звернення до суду з позовною заявою та відповідним обґрунтуванням вказаного клопотання.
Ухвалою від 19.01.2026 суд поновив позивачу строк звернення із позовом до суду, прийняв вказану позовну заяву до розгляду і відкрив провадження в адміністративній справі, вирішив розгляд справи здійснювати одноособово суддею за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначив на 16.02.2026, встановив відповідачу строк подання відзиву на позовну заяву.
Відповідач скористався правом на подання відзиву на позовну заяву та подав 05.02.2026 до суду відзив, у якому відповідач виклав свої заперечення проти позову.
У підготовчому засіданні, яке відбулося 16.02.2026 з участю уповноважених представників сторін, суд, з`ясувавши і вирішивши усі передбачені статтею 180 КАС України питання підготовчого провадження, постановив ухвалу, занесену до протоколу судового засідання, якою закрив підготовче провадження у справі і призначив розгляд справи по суті на 16.03.2025 у відкритому судовому засіданні.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті, яке відбулося 16.03.2026 з участю уповноважених представників сторін, суд після заслуховування вступних слів сторін перейшов до стадії дослідження доказів і за клопотанням представника позивача постановив занесену до протоколу судового засідання ухвалу, якою оголосив перерву в судовому засіданні до 16.04.2026.
23.03.2026 представник позивача подав до суду клопотання про долучення доказів.
У судовому засіданні з розгляду справи по суті, яке відбулося 16.04.2026 з участю уповноважених представників сторін, суд після вирішення клопотань завершив дослідження доказів і на підставі статті 227 КАС України після судових дебатів, суд перейшов до стадії ухвалення судового рішення та відклав його ухвалення і проголошення до 24.04.2026.
3. Встановлені судом обставини справи та зміст спірних правовідносин.
Заслухавши в судових засіданнях уповноважених представників сторін, розглянувши наявні у справі матеріали, з`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх позовні вимоги і заперечення, дослідивши подані сторонами письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини, що враховані судом при вирішення спору по суті.
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач є власником: 
- будівлі молочного комплексу площею 6782 м.кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна (Радянська), будинок 1а, 
- будинку механізатора (столова) площею 177,9 м.кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна, будинок 96, 
- складу-навісу площею 891,1 м.кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна, будинок 9є, 
- будівлі кормоцеха площею 1257,9 м. кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна (Радянська), будинок 1а,
- будівлі санпропускника за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна (Радянська), будинок 1а. 
Також, згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав позивач до 24.10.2025 була власником будівлі телятника площею 836,1 м.кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна (Радянська), будинок 1а, та складу (комплекс будівель і спору №1, будівля №2) площею 728,6 м.кв. за адресою Рівненська обл., Рівненський р., с. Грушвиця Перша, вулиця Центральна (Радянська), будинок 9e. 
Головним управлінням ДПС у Рівненській області 16.05.2025 сформовано податкові повідомлення-рішення з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за вищевказані об`єкти нежитлової нерухомості за 2024 рік, а саме податкові повідомлення-рішення: 
- №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 44655,45 грн, 
- №0131934-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 15385,70 грн, 
- №0131938-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 12932,65 грн, 
- №0131937-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 12932,65 грн, 
- №0131936-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 29681,55 грн, 
- №0131931-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 15817,03 грн, 
- №0131935-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 240761,00 грн, 
- №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 3157,73 грн; 
- №0131939-2410-1716-UA56060110000087064, яким позивачу визначено податкове зобов`язання в сумі 3157,73 грн.
Не погоджуючись із вказаними податковими повідомленнями-рішеннями, позивач звернувся із позовом до суду у цій справ про визнання їх протиправними та скасування з наведених у позові підстав.
4. Нормативно-правове регулювання спірних правовідносин та висновки суду.
Встановивши наведені вище фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини, суд вважає, що до спірних правовідносин за наведених фактичних обставин справи підлягають застосуванню такі норми права і висновки Верховного суду про їх застосування.
Приписами статті 1 та частини 1 статті 2 Конституції України встановлено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою, суверенітет якої поширюється на всю її територію, а норми статті 67 Конституції України передбачають обов`язок кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Податковий кодекс України (далі – ПК України) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства. Цим Кодексом визначаються функції та правові основи діяльності контролюючих органів, визначених пунктом 41.1 статті 41 цього Кодексу, та центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (абзаци 1 та 2 пункту 1.1 статті 1 ПК України).
Відповідно до статті 8 ПК України в Україні встановлюються загальнодержавні та місцеві податки та збори. До місцевих належать податки та збори, що встановлені відповідно до переліку і в межах граничних розмірів ставок, визначених цим Кодексом, рішеннями сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень і є обов`язковими до сплати на території відповідних територіальних громад.
Відповідно до підпункту 10.1.1 пункту 10.1 ПК України податок на майно належить до місцевих податків.
Згідно з підпунктом 265.1.1 пункту 265.1 статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України встановлено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Згідно з підпунктами 266.3.1, 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Відповідно до підпункту 266.7.1. пункту 266.7 статті 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів житлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості у такому порядку:
а) за наявності у власності платника податку одного об`єкта житлової нерухомості, в тому числі його частки, податок обчислюється, виходячи з бази оподаткування, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
б) за наявності у власності платника податку більше одного об`єкта житлової нерухомості одного типу, в тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпунктів "а" або "б" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
в) за наявності у власності платника податку об`єктів житлової нерухомості різних видів, у тому числі їх часток, податок обчислюється виходячи із сумарної загальної площі таких об`єктів, зменшеної відповідно до підпункту "в" підпункту 266.4.1 пункту 266.4 цієї статті, та відповідної ставки податку;
г) сума податку, обчислена з урахуванням підпунктів "б" і "в" цього підпункту, розподіляється контролюючим органом пропорційно до питомої ваги загальної площі кожного з об`єктів житлової нерухомості.
Обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Згідно з підпунктом 266.7.2 пункту 266.7 статті 266 ПК України податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку, обчисленого згідно з підпунктом 266.7.1 пункту 266.7 цієї статті, разом з детальним розрахунком суми/сум податку, та відповідні платіжні реквізити, зокрема, органів місцевого самоврядування за місцезнаходженням кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, надсилаються платнику податку контролюючим органом у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, до 1 липня року, що настає за базовим податковим (звітним) періодом (роком).
Податкове/податкові повідомлення-рішення про сплату суми/сум податку та відповідні платіжні реквізити, визначені в абзаці першому цього підпункту, що надсилаються платнику податку, повинні містити щодо кожного з об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, зокрема, але не виключно, інформацію про адресу місцезнаходження об`єкта житлової та/або нежитлової нерухомості, його площу, ставки та надані фізичним особам пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Отже, податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є однією із складових податку на майно і належить до місцевих податків, визначених статтею 10 ПК України. Податок сплачується за місцем розташування об`єкта/об`єктів оподаткування і зараховується до відповідного бюджету згідно з положеннями Бюджетного кодексу. Платниками податку на нерухомість є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, у власності яких перебуває відповідне майно.
З матеріалів справи слідує, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна позивач ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) є власником: будівлі молочного комплексу площею 6782 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , будинку механізатора (столова) площею 177,9 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , складу-навісу площею 891,1 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 є, будівлі кормоцеха площею 1257,9 м. кв. за адресою АДРЕСА_1 , будівлі санпропускника за адресою АДРЕСА_1 . 
Також, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав позивач до 24.10.2025 була власником будівлі телятника площею 836,1 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 , складу (комплекс будівель і спору №1, будівля №2) площею 728,6 м.кв. за адресою АДРЕСА_1 на підставі заяви про припинення права власності у зв`язку зі знищенням майна до Реєстру 24.10.2025 було внесено відомості про припинення права власності позивача на вказані об`єкти нерухомості. 
Позивач вважає, що прийняті відповідачем податкові повідомлення-рішення від 16.05.2025 №0131936-2410-1716-UA56060110000087064, №0131937-2410-1716-UA56060110000087064, №0131938-2410-1716-UA56060110000087064, якими позивачу нараховано податкові зобов`язання по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, а саме за будівлю телятника площею 836,1 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та будівлю складу (комплекс будівель і споруд № 1, будівля № 2) площею 728,6 м.кв., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , підлягають скасуванню, оскільки вказані об`єкти у 2019 році були повністю знищені (знесені), що підтверджується довідками Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №1097 від 26.12.2019 та №1100 від 26.12.2019. 
За правилами підпункту 266.3.1 пункту 266.3 статті 266 ПК України базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток. База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України). 
Відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на дату формування податкових зобов`язань, позивачу належали на праві власності вказані об`єкти нерухомого майна, а зокрема: склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та будівля телятника, загальною площею 836,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Отже, податковим органом визначено суми податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за ППР №0131936-2410-1716-UA56060110000087064, №0131937-2410-1716-UA56060110000087064, №0131938-2410-1716-UA56060110000087064, з обчисленням бази оподаткування на підставі актуальних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, – станом на 16.05.2025. При цьому, як суд вже зазначив вище, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав записи про припинення права власності позивача на вказані об`єкти нерухомості внесені до реєстру 24.10.2025 на підставі заяви про припинення права власності у зв`язку зі знищенням майна.
Позивач у ході розгляду справи наголошував на тому, що факт знесення будівель телятника та складу підтверджується довідками Рівненського обласного бюро технічної інвентаризації №1097 від 26.12.2019 та №1100 від 26.12.2019, а тому на його думку нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, на такі об`єкти нерухомого майна є протиправним, оскільки будівель не існує.
Відповідно до наявних у матеріалах справи висновків про знищення/знесення майна від 10.09.2025 №3905 та №3906, виданих КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» на підставі заяви від 26.12.2019, будівлі складу та телятника знищені/знесені.
Щодо тверджень позивача про те, що факт знесення будівель складу та телятника виключає нарахування контролюючим органом податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, то суд зазначає таке.
Підпунктом 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України встановлено, що об`єктами нежитлової нерухомості є будівлі, їх складові частини, що не є об`єктами житлової нерухомості. До об`єктів нежитлової нерухомості відносяться: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Згідно з ч. 4 ст. 334 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, серед яких, зокрема знищення майна (п. 4 ч. 1 цієї статі). Відповідно до ст. 349 ЦК України, право власності на майно припиняється у разі його знищення. Частиною 1 статті 182 ЦК України регламентовано, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України, та обтяжень таких прав регулюються Законом України від 01.07.2004 №1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV)
Частиною 2 статті 3 Закону №1952-IV визначено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону №1952-IV визначено, що державній реєстрації прав підлягає право власності та право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, право довірчої власності як спосіб забезпечення виконання зобов`язання на майбутній об`єкт нерухомості.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону №1952-IV у Державному реєстрі прав реєструються речові права та їх обтяження на земельні ділянки, а також на об`єкти нерухомого майна, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, а саме: житлові будинки, будівлі, споруди, а також їх окремі частини, квартири, житлові та нежитлові приміщення, меліоративні мережі, складові частини меліоративної мережі.
За змістом ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону №1952-IV державний реєстр прав містить відомості про зареєстровані речові права на нерухоме майно, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості та їх обтяження, а також про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна і ціну (вартість) нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості та речових прав на нього чи розмір плати за користування нерухомим майном за відповідними правочинами, відомості та електронні копії документів, подані у паперовій формі, або документи в електронній формі, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час проведення таких реєстраційних дій, та відомості реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем, отримані державним реєстратором шляхом безпосереднього доступу до них чи в порядку інформаційної взаємодії таких систем з Державним реєстром прав.
Відомості, що містяться у Державному реєстрі прав, повинні відповідати відомостям, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії. У разі їх невідповідності пріоритет мають відомості, що містяться в документах, на підставі яких проведені реєстраційні дії.
Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою до моменту державної реєстрації припинення таких прав, обтяжень у порядку, передбаченому цим Законом.
Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей про речові права, обтяження речових прав, що містяться в цьому реєстрі.
Отже, наведені норми Закону закріплюють обов`язок особи провести державну реєстрацію прав на об`єкт нерухомого майна, зокрема внесення у встановленому законом порядку відомостей про речові права на нерухоме майно до Державного реєстру прав, що, власне, є підставою для виникнення відповідних прав. У випадку знесення об`єктів нерухомого майна та за наявності відповідних документів, які підтверджують такий факт, за заявою зацікавленої особи до Державного реєстру прав вносяться відповідні зміни щодо припинення права власності.
Суд зазначає, що норми ПК України чітко визначають підстави та порядок визначення фізичним особам сум податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. При цьому, база оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності (підпункт 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України). 
Як зазначалося вище, відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, станом на 16.05.2025 (дату винесення податкових повідомлень-рішень), позивачу належали на праві власності об`єкти нерухомого майна, а саме: склад (комплекс будівель і споруд №1, будівля №2), загальною площею 728,6 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та будівля телятника, загальною площею 836,1 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 , а право власності позивача на такі об`єкти припинено лише 24.10.2025 на підставі заяви позивача про припинення права власності на зазначені об`єкти, про що внесено відомості до Реєстру речових прав.
Отже, податковим органом визначено суми податкових зобов`язань зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, за податковими повідомленнями-рішеннями №0131936-2410-1716-UA56060110000087064, №0131937-2410-1716-UA56060110000087064, №0131938-2410-1716-UA56060110000087064 з обчисленням бази оподаткування на підставі актуальних даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно – станом на 16.05.2025, що свідчить про правомірність нарахування податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та відповідно відсутність підстав для скасування таких податкових повідомлень-рішень.
Окрім того, суд критично оцінює долучені до матеріалів справи висновки про знищення/знесення майна від 10.09.2025 №3905 та №3906, оскільки останні створені лише 10.09.2025, тобто уже після прийняття контролюючим органом спірних податкових повідомлень-рішень, а тому вони не могли бут враховані контролюючим органом при винесення таких податкових повідомлень-рішень та не можуть свідчити про їх протиправність.
Щодо податкових повідомлень-рішень від 16.05.2025 №0131931-2410-1716- UA56060110000087064, №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, №0131939-2410-1716- UA56060110000087064, які стосуються визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єкту нерухомого майна – будівлі, будинку механізатора (столова) площею 177,90 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 та по об`єкту нерухомого майна – складу-піднавісу (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1) - площею 891,10 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 є, то суд зазначає таке.
Позивач обґрунтовуючи протиправність вказаних винесених відповідачем податкових повідомлень-рішень зазначає, що об`єкти нерухомого майна: будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м. та склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м. не є об`єктами оподаткування в силу норм підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, оскільки віднесені до класу «Промислові та складські будівлі» та використовуються за призначенням у господарській діяльності позивача.
Відповідно до Витягу №6330 з реєстру платників єдиного податку ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарювання 13.12.2022, за адресою: АДРЕСА_2 , як платник єдиного податку 3 групи з видами діяльності: 52.29 Інша допоміжна діяльність у сфері транспорту, 52.21 Допоміжне обслуговування наземного транспорту, 96.09 Надання інших індивідуальних послуг, н.в.і.у., 23.70 Різання, оброблення та оздоблення декоративного та будівельного каменю, 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, 46.73 Оптова торгівля деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічним обладнанням, 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля, 25.11 Виробництво будівельних металевих конструкцій і частин конструкцій, 25.12 Виробництво металевих дверей і вікон, 25.29 Виробництво інших металевих баків, резервуарів і контейнерів, 25.50 Кування, пресування, штампування, профілювання; порошкова металургія, 25.61 Оброблення металів та нанесення покриття на метали, 25.62 Механічне оброблення металевих виробів, 25.91 Виробництво сталевих бочок і подібних контейнерів, 45.20 Технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, 33.12 Ремонт і технічне обслуговування машин і устаткування промислового призначення, 52.10 Складське господарство, 25.99 Виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у. 
Приписами підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. Так, підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України закріплено перелік об`єктів, які не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, до яких, зокрема, належать і будівлі промисловості, віднесені до класу "Промислові та складські будівлі" (код 125) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 ПК України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 ПК України).
Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року №507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 - "Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості", 1251.2 - "Будівлі підприємств чорної металургії", 1251.3 - "Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості", 1251.4 - "Будівлі підприємств легкої промисловості, 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості", 1251.6 - "Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості", 1251.7 - "Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості", 1251.8 - "Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості", 1251.9 - "Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне".
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Згідно з ДК 018-2000 до групи 125 "Будівлі промислові та склади" належить клас 1251 "Будівлі промислові", який включає будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо; і клас 1252 "Резервуари, силоси та склади", який включає, зокрема, спеціальні склади, складські майданчики.
При цьому положення підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України поширюють свою дію, в тому числі і на складські приміщення промислових підприємств.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду в постанові від 17 лютого 2020 року (справа №820/3556/17, адміністративне провадження №К/9901/23672/18) дійшов до висновку про те, що: 
«Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у підпункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику.
Судова палата вважає, що обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств (юридичних осіб), по суб`єктному складу, не може бути застосовано, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Прислівник «зокрема» вживається для підкреслення, виділення чого-небудь з-поміж однотипного, однак таке вживання не означає присвоєння ознаки окремо виділених видових складових (виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств) загальній (родовій) категорії - будівлі промисловості, оскільки не поглинає чи узагальнює, а виокремлює.
Поряд з цим конструкція згаданих правових норм дозволяє суду застосувати і такий вид тлумачення норм права за обсягом їх правового змісту, як поширювальне тлумачення, в частині об`єкта оподаткування - предмета «будівлі промисловості», оскільки норми не містять вичерпного переліку таких об`єктів та оскільки відсутні положення, які є винятком із загального правила.
При цьому застосовування системного способу тлумачення, який вимагається при застосуванні поширювального тлумачення дозволяє дійти до наступних висновків.
Сама по собі специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості не може бути достатньою підставою для звільнення від оподаткування.
Обираючи за вихідне поняття «промисловість», у зв`язку з яким застосовується аналізована податкова пільга, законодавець пов`язує звільнення від сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, не тільки і не стільки із його статусом (придатністю його застосування у виробничому промисловому циклі господарської діяльності без конкретизації видів промислового виробництва та організаційних форм у яких воно здійснюється), а й з використанням будівлі з метою провадження виробничої діяльності, тобто з використанням такої за цільовим призначенням для виготовлення промислової продукції.
Оскільки «будівлі промислові», які є у складі об`єктів нежитлової нерухомості виступають загальним критерієм визначення об`єкта оподаткування (підпункт «ґ» підпункту 14.1.129-1 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України), то встановлення пільги шляхом звільнення від оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, «будівель промисловості», зокрема виробничих корпусів, цехів, складських приміщень промислових підприємств (підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) не свідчить про недостатню чіткість податкового законодавства, оскільки увівши певний загальний критерій «будівлі промислові», законодавець визначив спеціальний об`єкт (об`єкти) який звільнено від оподаткування, і зі змісту норми зрозуміло, яких об`єктів стосується така пільга».
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 18 лютого 2021 року у справі № 812/1800/18, від 27 січня 2022 року у справі № 826/6649/17, від 31 травня 2022 року у справі № 420/12318/21.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва.
Такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівля промисловості (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі промисловості, тобто будівлі які використовуються для виготовлення промислової продукції будь-якого виду.
Варто зазначити, що підпункт «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України підлягає застосуванню за умов: 
- наявності у платника податку у власності будівель промисловості, віднесених до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000; 
- використання таких будівель за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010; 
- відсутність відомостей щодо передачі власниками будівель промисловості в оренду, лізинг, позичку. 
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.04.2024 у справі №600/4115/22-а.
Суд зазначає, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що належні йому на праві власності об`єкти нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)» віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000.
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000.
Так, відповідно до Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, позивачу належать на праві власності об`єкти нерухомого майна: «будівля, будинок механізатора (столова)» та «склад-навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1)», які у свою чергу не визначені як "Будівлі промислові та склади".
Будь-яких інших правовстановлюючих чи технічних документів щодо об`єктів нерухомого майна позивачем не надано, а тому позивачем не доведено належність вказаних нежитлових будівель до певної класифікації.
Стосовно тверджень позивача про використання вказаних об`єктів нерухомого майна у її господарській діяльності, про що нібито свідчать укладені між позивачем та його контрагентами договори підряду №3 від 11 січня 2023 року та №7 від 11 листопада 2024 року, то суд зазначає, що такі договори стосуються лише виконання позивачем певних робіт за місцем їх виконання по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . За вказаними адресами розташовані об`єкти нерухомого майна, які перебувають у власності позивача, зокрема: склад–навіс (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м. та будівля, будинок механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, на переконання суду, вказані договори не підтверджують та не доводять факту приналежності об`єктів нерухомого майна: складу–навісу (комплекс будівель і споруд №1, будівля №1), загальною площею 891,1 кв.м. та будівлі, будинку механізатора (столова), загальною площею 177,9 кв.м. до будівель промисловості. 
Зазначене вище свідчить про те, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення від 16.05.2025 №0131931-2410-1716-UA56060110000087064, №0128575-2410-1716-UA56060110000087064, №0131939-2410-1716-UA56060110000087064, винесені податковим органом правомірно, а тому підстави для визнання їх протиправними та скасування відсутні.
Щодо прийнятих контролюючим органом податкових повідомлень-рішень від 16.05.2025 №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, №0131934-2410-1716-UA56060110000087064, №0131935-2410-1716- UA56060110000087064, які стосуються визначення податкових зобов`язань з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки по об`єктам нерухомого майна – будівлі молочного комплексу площею 6782,00 м.кв., кормоцеху площею 1257,9 м.кв., будівлі санпропускника площею 433,4 м.кв. та телятника площею 836,1 м.кв., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , то суд зазначає таке.
Оскаржуючи вказані податкові повідомлення-рішення, позивач зазначає, що відповідно до підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників, віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. Позивач також стверджує, що належні на праві власності об`єкти нерухомого майна: будівля санпропускника, кормоцеху, телятника та молочного комплексу, віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» та не здаються в оренду, лізинг, позичку, а тому такі будівлі не є об`єктами оподаткування, враховуючи також факт укладення 03 лютого 2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Будівельна компанія «Спеціалізоване управління-39» договору на виготовлення та встановлення металевих конструкцій для утримання худоби, та металевих резервуарів для зберігання зернових культур з подальшим встановленням їх за вищевказаною адресою, а також договору на поставлення зернових культур від 07 березня 2023 року.
Аналізуючи обґрунтованість таких доводів позивача суд враховує, що згідно з приписами підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування: ж) будівлі, споруди сільськогосподарських товаровиробників (юридичних та фізичних осіб), віднесені до класу «Нежитлові сільськогосподарські будівлі» (код 1271) Класифікатора будівель і споруд НК 018:2023, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
З аналізу вказаних приписів слідує, що для застосування підпункту «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено наявність таких двох умов одночасно: 1) власник об`єкта нерухомості (будівлі, споруди) є сільськогосподарським товаровиробником; 2) об`єкт нерухомості (будівля, споруда) призначений для використання безпосередньо у сільськогосподарській діяльності.
Встановлення законодавцем певних податкових пільг зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, як в даному випадку підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, за своєю сутністю спрямоване на збалансування суспільних відносин у сфері справляння податків та мало на меті створити умови для стимулювання та зменшення податкового навантаження на тих платників податків фізичних та юридичних осіб, які є власниками певних об`єктів нерухомості, що використовуються за функціональним призначенням, тобто для сільськогосподарського призначення. Суд вважає, що такий підхід у розумінні норми, про яку йдеться, випливає з того, що функціональне призначення об`єкта, який звільняється від оподаткування, яким є предмет - будівлі сільськогосподарського призначення (вид нежитлової нерухомості), є фактично визначальною родовою ознакою, оскільки не є об`єктом оподаткування саме будівлі сільськогосподарського призначення, тобто будівлі, які використовуються для сільського господарства. Тобто, ключовим питанням в цій справі є встановлення факту функціонального використання будівель в сільськогосподарській діяльності позивача. Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд у постанові від 21.05.2024 у справі №600/5153/23-а.
Відповідно до наявних у матеріалах справи відомостей ІКС "Податковий блок" ОСОБА_1 зареєстрована як суб`єкт господарювання 14.12.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , а основним видом діяльності позивача визначено 25.99 виробництво інших готових металевих виробів, н.в.і.у.
Окрім того, згідно із реєстраційними даними позивача, відомості про наявність КВЕДу 01.45 – Розведення овець та кіз та 01.11- Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур внесені вперше 11.09.2025, у той час як податкові зобов`язання визначені контролюючим органом 16.05.2025 за 2024 рік, що свідчить про те, що на момент визначення таких податкових зобов`язань позивач не здійснювала діяльність, яка пов`язана із сільським господарством, а тому не була сільськогосподарським товаровиробником, та відповідно у контролюючого органу були відсутні підстави для застосування до об`єктів нерухомості, а саме будівлі санпропускника, кормоцеху, молочного комплексу та телятника, власником яких є позивач, податкової пільги, передбаченої підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. 
У матеріалах справи також відсутні докази, які б підтверджували виробництво позивачем сільськогосподарської продукції, її переробки на власних потужностях, у тому числі власно виробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснення операцій з її постачання у 2024 році. 
Суд також враховує висновки Великоомелянської сільської ради, викладені в акті обстеження нерухомого майна від 13.10.2025, який був складений на підставі запиту ГУ ДПС у Рівненській області від 26.09.2025 та відповідно до розпорядження голови Великоомелянської сільської ради від 10.10.2025, щодо земельних ділянок з кадастровими номерами 5624683700:10:001:0152 площею 15.3358 га та 5624683700:10:001:0151 площею 0.1509 га, на яких розміщене нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_1 . Відповідно до висновків акту за результатами проведеного обстеження ознак здійснення господарської діяльності громадянкою ОСОБА_1 в об`єктах нерухомого майна за адресами с. Грушвиця Перша, вул. Центральна 1а, 9б, 9є, 9е комісією не встановлено, і вказане майно не використовується за цільовим призначенням, як будівлі, що відносяться до класу «Промислові та складські будівлі» та «Нежитлові сільськогосподарські будівлі», а земельні ділянки площею 15,3358 га (кадастровий номер 5624683700:10:001:0152) та площею 0.1509 га (кадастровий номер 5624683700:10:001:0151) не використовуються за своїм основним цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості, включаючи об`єкти оброблення відходів, зокрема із енергогенеруючим блоком (КВЦПЗ - 11.02).
Суд звертає увагу, що фізична особа, яка є лише власником нерухомості відповідного класу, і не займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією, не звільняється від сплати податку на нерухомість за підпунктом ж підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України. Тобто, значення має не тільки вид нерухомості (зокрема, її призначення), а й безпосередньо сама діяльність, якою займається платник податку (а саме - чи відноситься він до сільськогосподарських товаровиробників). Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.04.2023 у справі №380/18104/21.
Відповідно до підпункту 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України сільськогосподарський товаровиробник для цілей глави 1 розділу XIV цього Кодексу - це юридична особа незалежно від організаційно-правової форми, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції та/або розведенням, вирощуванням та виловом риби у внутрішніх водоймах (озерах, ставках та водосховищах) та її переробкою на власних чи орендованих потужностях, у тому числі власновиробленої сировини на давальницьких умовах, та здійснює операції з її постачання.
Поняття «сільськогосподарський товаровиробник» також міститься у статті 1 Закону України «Про стимулювання розвитку сільського господарства на період 2001 - 2004 років» від 18 січня 2001 року №2238-III, під яким законодавець визначає фізичну або юридичну особу, яка займається виробництвом сільськогосподарської продукції, переробкою власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацією.
З метою визнання осіб такими, що займаються сільськогосподарською діяльністю, законодавцем вживається також поняття «виробники сільськогосподарської продукції».
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про сільськогосподарський перепис»: виробники сільськогосподарської продукції - це юридичні особи всіх організаційно-правових форм господарювання та їх відокремлені підрозділи, фізичні особи (фізичні особи - підприємці, домогосподарства), які займаються сільськогосподарською діяльністю, передбаченою класифікацією видів економічної діяльності, мають у володінні, користуванні або розпорядженні землі сільськогосподарського призначення чи сільськогосподарських тварин.
Вказані вище поняття «сільськогосподарський товаровиробник» не суперечать його визначенню у підпункті 14.1.235 пункту 14.1 статті 14 ПК України, яке, до того ж, має чітко обмежену сферу застосування. Як наслідок, для інших випадків мають бути застосовані субсидіарно норми інших законів у відповідності до положень пункту 5.3 статті 5 ПК України.
Наведене дає підстави для висновку про те, що сільськогосподарським товаровиробником можуть бути як юридичні особи, так і фізичні особи-підприємці та фізичні особи. Вказані правові висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постанові від 27.01.2022 у справі №820/4188/17.
Водночас, позивачем не доведено жодними належними і допустимими доказами того, що він має статус сільськогосподарського товаровиробника для застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, з урахуванням наведених вище висновків суду про те, що на момент винесення спірних податкових повідомлень-рішень позивач не здійснювала діяльність, яка пов`язана із сільським господарством за відповідними видами економічної діяльності, як то 01.45 – Розведення овець та кіз та 01.11- Вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур та жодними доказами, відомості про які вперше були внесені 11.09.2025, як і доказів про використання (виробництво сільськогосподарської продукції, переробку власно виробленої сільськогосподарської продукції та її реалізацію тощо) належного позивачу нерухомого майна за призначенням у своїй господарській діяльності як сільськогосподарського товаровиробника. 
Суд також зазначає, що факт укладення між позивачем та ТОВ «Будівельна компанія «Спеціалізоване управління-39» договору від 03.02.2023 на виготовлення та встановлення металевих конструкцій для утримання худоби та зберігання зернових культур за адресою спірного об`єкта нерухомого майна, за відсутності будь-яких доказів з товарного виробництва позивачем сільськогосподарської продукції (зокрема: відгодівлі тварин; їх утримання в продовж певного строку; заготівлі, придбанні, доставки, складуванню та зберіганню кормів, використання трудових та виробничих ресурсів), не впливає на можливість застосування пільги, визначеної підпунктом «ж» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 ст.266 ПК України, оскільки у такому випадку необхідною умовою є здійснення товарної сільськогосподарської діяльності з використанням об`єктів нерухомого майна за їх цільовим призначенням, чого у спірному випадку позивачем не доведено.
За наведених обставин справи та оскільки суд не встановив порушень з боку відповідача під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень від 16.05.2025 №0131932-2410-1716-UA56060110000087064, №0131934-2410-1716-UA56060110000087064, №0131935-2410-1716- UA56060110000087064, суд вважає такі рішення контролюючого органу правомірними та такими, що не підлягають скасуванню.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень та докази надані позивачем, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, оскільки у спірних правовідносинах відповідачем не порушено прав позивача, а протилежного в ході судового розгляду справи не встановлено і позивачем не доведено.
5. Розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що суд дійшов до висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позову позивача до суб`єкта владних повноважень, а відповідач не подав до суду доказів понесення будь-яких судових витрат, суд вважає, що підстави для розподілу судових витрат відповідно до вимог статті 139 КАС України у цій справі відсутні. 
Керуючись статтями 241-246, 250, 251, 255, 295 КАС України, суд
В И Р І Ш И В :
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Рівненській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, - відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_1 );
Відповідач: Головне управління ДПС у Рівненській області (місцезнаходження: вул. Відінська, буд. 12, м. Рівне, Рівненська обл., 33023; код ЄДРПОУ: 44070166).
Повний текст рішення складений 24 квітня 2026 року.

Суддя       Олександр МАКСИМЧУК