ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/4964/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:
- визнати протиправними дії ІНФОРМАЦІЯ_1 (Глибока) щодо автоматичного поновлення ОСОБА_1 у запасі, взяття на військовий облік та внесення змін до військово-облікового статусу;
- зобов`язати другий відділ ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 ) актуалізувати дані позивача у Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів шляхом внесення відповідних змін до моїх облікових даних у відповідності з відміткою у військовому квитку «виключений з військового обліку».
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що згідно відомостей застосунку «Резерв+» перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_1 (Глибока), однак вважає таку інформацію недостовірною, оскільки 21.03.2014 р. він був виключений з військового обліку. Так, позивач стверджує, що у зв`язку із його виключенням з військового обліку він більше не являється військовозобов`язаним, а тому повторне взяття на військовий облік та зобов`язання повторного проходження ВЛК є протиправним. Позивач зазначає, що застосування до нього положень законодавства, ухвалених після 21.03.2014 року (дня виключення з військового обліку), є порушенням конституційного принципу незворотності дії закону в часі, оскільки такі норми погіршують його правове становище та покладають нові обов`язки, яких не існувало на момент припинення статусу військовозобов`язаного. Відтак, позивач вважає протиправним повторне взяття на військовий облік на підставі нових законодавчих змін, а відтак вважає, що наявні підстави для задоволення позову.
Відповідач у відзиві заперечував проти позову та вказав, що з моменту виключення позивача з військового обліку 21.03.2014 р. положення Закону №2232-XII в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін. У зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач не досягнув 60-річного віку, тобто повинен згідно з чинним законодавством перебувати на військовому обліку військовозобов`язаних. Крім того, відповідач вважає необґрунтованими доводи позивача в частині порушення принципів юридичної визначеності та дії законів у часі.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження у адміністративній справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Ухвалою суду від 17.10.2025 р. відмовлено у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову. 
28.10.2025 р. позивачем подано заяву про зміну предмету позову та викладено позовні вимогу у новій редакції.
Ухвалою суду від 07.11.2025 р. прийнято заяву позивача про зміну предмету позову.
Крім того, ухвалою суду від 07.11.2025 р. закрито провадження в адміністративний справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити дії, в частині позовних вимог про оскарження повістки №5092285 від 05.10.2025 року про виклик ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 (Глибока) для проходження медичного огляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Матеріали справи містять копію військового квитка позивача Серія НОМЕР_1 , у п. 34 якого міститься відмітка про виключення позивача з військового обліку 21.03.2014 року. (а.с. 6-11).
Також матеріали справи містять загальну інформації електронного військово-облікового документу із застосунку «Резерв+», відповідно до якої позивач належить до категорії обліку - «військовозобов`язаний», перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Глибока). (а.с. 14).
29.09.2025 р. позивач звернувся до відповідача із заявою про виключення з військового обліку. Згідно листа від 05.10.2025 р. №2/4315 відповідача повідомив позивача про те, що згідно військового квитка Серія НОМЕР_1 його було виключено з військового обліку у зв`язку із досягненням граничного віку перебування в запасі. Поряд із цим, відповідач повідомив, що згідно вимог чинного на сьогоднішній день законодавства позивач не досяг граничного віку перебування в запасі, а тому відсутні підстави для виключення позивача з військового обліку. (а.с. 15-16, 20).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийняття оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.
Статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України" на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.
Згідно з ст.1 Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015 №389-VIII воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Згідно пункту 4 Указу №69/2022 призов військовозобов`язаних, резервістів та залучення транспортних засобів для забезпечення потреб Збройних Сил України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, інших військових формувань України здійснити в обсягах, визначених згідно з мобілізаційними планами.
За змістом п.1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154 (далі - Положення №154) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з п.9 Положення №154 територіальні центри комплектування та соціальної підтримки здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.
Відповідно до п.11 Положення №154 районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, крім функцій, зазначених у пункті 9 цього Положення: оформляють для військовозобов`язаних, резервістів відстрочки від призову під час мобілізації та в особливий період і воєнний час, які надаються в установленому порядку, а також ведуть їх спеціальний облік.
Отже, обов`язки щодо обліку військовозобов`язаних покладені на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Правове регулювання відносин між Державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, загальні засади проходження в Україні військової служби, врегульовано положеннями Закону України "Про військовий обов`язок та військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
За змістом ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону №2232-ХІІ від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом.
Згідно ч. 7 ст. 1 Закону №2232-ХІІ виконання військового обов`язку громадянами України забезпечують державні органи, органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до законів України військові формування, підприємства, установи та організації незалежно від підпорядкування і форм власності в межах їх повноважень, передбачених законом, центри надання адміністративних послуг, центри рекрутингу та районні (об`єднані районні), міські (районні у містах, об`єднані міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, міст Києва та Севастополя (далі - територіальні центри комплектування та соціальної підтримки).
Матеріали справи містять копію військового квитка позивача Серія НОМЕР_1 , у п. 34 якого міститься відмітка про виключення позивача з військового обліку 21.03.2014 року.
Відповідно до положень ч.ч. 2, 4 ст. 28 Закону №2232-XI (в редакції станом на 21.03.2014) військовозобов`язані, які перебувають у запасі та мають військові звання рядового, сержантського і старшинського складу, поділяються на розряди за віком: 1) перший розряд - до 35 років; 2) другий розряд: рядовий склад - до 40 років; сержантський і старшинський склад: сержанти і старшини - до 45 років; прапорщики і мічмани - до 50 років.
Граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та у військовому резерві.
Водночас, положення Закону №2232-XI в частині, що стосується граничного віку перебування військовозобов`язаних осіб в запасі, зазнавало змін.
Так, Законом України від 27.03.2014 № 1169-VII внесено зміни до ст. 28 Закону №2232-XI та змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 50 років, а Законом України від 22.07.2014 №1604-VII змінено граничний вік перебування в запасі другого розряду до 60 років.
При цьому, положення Закону №2232-XI про те, що граничний вік перебування в запасі другого розряду є граничним віком перебування в запасі та військовому резерві, змін не зазнали.
Тобто, з набранням чинності змін до Закону №2232-XI позивач є таким, що підпадає під його дію як особа, що не досягла передбаченого Законом граничного віку перебування у запасі військовозобов`язаних другого розряду.
Норма ст. 37 Закону №2232-XI передбачає, що на військовий облік беруться військовозобов`язані, у тому числі, які звільнені з військової служби в запас та не зараховані до військового оперативного резерву.
Суд звертає увагу, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (вік позивача становить 57 років) як громадянин України є військовозобов`язаним та зобов`язаний бути на військовому обліку у органі територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Отже, суд встановив, що у зв`язку із продовженням граничного віку перебування в запасі позивача було автоматично поновлено в запасі, незалежно від того чи перебував він на військовому обліку, оскільки позивач наразі не досяг 60-річного віку.
З урахуванням наведеного, суд вважає, що дії відповідача щодо обліку позивача як військовозобов`язаного є правомірними.
Крім того, суд критично оцінює доводи позивача щодо порушення конституційного принципу незворотності дії закону в часі, з наступних підстав.
У Рішенні від 09 лютого 1999 року №1-рп/99 (справа №1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) Конституційний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Тобто, дія нормативно-правового акта в часі пов`язується із набранням чинності і з моментом втрати ним юридичної сили.
За колом осіб дія нормативно-правового акта поділяється на такі види: загальні (розраховані на все населення), спеціальні (розраховані на певне коло осіб) та виняткові (роблять винятки із загальних і спеціальних).
На порядок дії нормативно-правового акта за колом осіб поширюється загальне правило: нормативно-правовий акт діє стосовно всіх осіб, які перебувають на території його дії і є суб`єктами відносин, на яких він розрахований. Коло осіб, на яких поширює свою дію той чи інший нормативно-правовий акт, може визначатися також за ознакою статі, віком, професійної приналежності (наприклад, військовослужбовці), станом здоров`я.
Внесення змін до законодавства, яке призводить до погіршення становища особи, може суперечити принципу незворотності дії закону в часі, закріпленому у ст. 58 Конституції України, якщо йдеться про ретроспективну дію закону.
Однак, у спірних правовідносинах йдеться не про кримінальну або адміністративну відповідальність, а про поновлення військового обліку, що регулюється спеціальним законодавством.
Суд звертає увагу, що законодавець має право змінювати критерії військового обліку, якщо це відповідає інтересам держави. У зв`язку із внесенням змін до Закону №2232-XII було звужено коло підстав для виключення з військового обліку. Метою таких змін було розширення кола осіб, щодо яких діє військовий обов`язок, і які мають досвід проходження військової служби та можуть бути використані для доукомплектування Збройних Сил України, тобто збільшення мобілізаційного ресурсу держави. З часу набрання чинності змін до Закону №2232-XII, він поширює свою дію на всій території України і розповсюджується на осіб, яких стосується (у даному випаду на всіх осіб, які не досягли 60 років).
Отже, оскільки позивач не має права на виключення з військового обліку у зв`язку з недосягненням граничного віку перебування у запасі, суд вважає, що відсутні підстави для виключення його із військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів та внесення змін до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Висновки за результатами розгляду справи

Відповідно до ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За результатами розгляду справи судом не встановлено обставин порушення прав позивача на які вказано у позові, у зв`язку із вказаним суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 

Судові витрати

Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки відповідач не поніс відповідні витрати з розглядом справи, суд не вирішує питання про їх стягнення.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України ,-

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 

Повне найменування учасників процесу:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 );
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_4 ( АДРЕСА_3 , код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя Т.М. Брезіна