ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2026 року		Справа №140/4059/25 пров. №А/857/28117/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого – судді Качмара В.Я.,
суддів – Гудима Л.Я., Онишкевича Т.В., 
при секретарі судового засідання – Гладкій С.Я., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в режимі відеоконференції справу за позовом ОСОБА_1 до Національного агентства з питань запобігання корупції про визнання дій протиправними та скасування висновку, провадження в якій відкрито за апеляційною скаргою Національного агентства з питань запобігання корупції на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2025 року (судді Костюкевич С.Ф., м. Луцьк), 

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного агентства з питань запобігання корупції (далі – НАЗК) в якому просив: 
визнати протиправними дії НАЗК при проведенні моніторингу способу життя та винесені обґрунтованого висновку відносно ОСОБА_1 ;
скасувати обґрунтований висновок НАЗК щодо виявлення ознак корупційного кримінального правопорушення стосовно ОСОБА_1 від 05.03.2025 (далі – Обґрунтований висновок).
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2025 року позов задоволено.
Не погодившись із ухваленим судовими рішення, його оскаржив відповідач, який із покликанням на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В доводах апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки обставинам, які мають вагоме значення для правильного вирішення даного спору, а саме факту відсутності у ОСОБА_1 правових підстав для оскарження в порядку адміністративного судочинства складеного та затвердженого відповідачем Обґрунтованого висновку, який містить в собі висновок про наявність ознак вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого статтею 368-5 Кримінального кодексу України (далі – КК). Зазначає, що обґрунтований висновок не відповідає критеріям (ознакам) індивідуального акту, які регламентовані Кодексом адміністративного судочинства України (далі – КАС), не є нормативно-правовим актом та не має ознак рішення суб`єкта владних повноважень, і тому не може бути предметом оскарження в межах адміністративного провадження. Також вказує, що НАЗК здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону. Так, під час здійснення моніторингу способу життя позивача уповноваженою особою відповідача встановлено, що ОСОБА_1 було подано декларацію за 2016 рік, шляхом заповнення форми у Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (далі – ЄДРД, Реєстр відповідно), відомості з якої, зокрема, були враховані відповідачем під час складення та затвердження оскаржуваного Обґрунтованого висновку, що в свою чергу не суперечить вимогам чинного законодавства, яким врегульовані спірні правовідносини.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний висновок породжує для позивача настання негативних правових наслідків, а тому належним та ефективним способом захисту його порушених прав є саме визнання протиправним та скасування такого висновку.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, з таких міркувань.
Апеляційним судом, з урахуванням встановленого судом першої інстанції, встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 займає посаду заступника начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (з оперативно-розшукової діяльності) Державної прикордонної служби України (далі – Посада, СРУ, ДПСУ відповідно), проходить дійсну військову службу.
За 2021-2024 роки та на час подання позову і розгляду цієї справи позивач не подавав декларації про доходи на підставі частини сьомої статті 45 Закону України «Про запобігання корупції» (далі – Закон № 1700-VII).
НАЗК на підставі звернення Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі – САП) від 07.10.2024 № 07/3-4586ВИХ-24 (вх. № ПК/3099/0-24 від 07.10.2024) розпочало моніторинг способу життя Посада ОСОБА_1 . 
У ході здійснення моніторингу способу життя позивача, як стверджує НАЗК, були встановлені ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 368-5 КК, а саме – набуття ОСОБА_1 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (13 242 924,48 грн) перевищує його законні доходи.
Також НАЗК складено та затверджено Обґрунтований висновок, який листом від 06.03.2025 №151-10/19361-25 направлено до САП для приєднання до матеріалів кримінального провадження № 52023000000000636 (далі – КП).
У відповідь на запити НАЗК ОСОБА_1 надав письмові пояснення, які були отримані відповідачем 19.03.2025 (вх.№ 57680/0/09-25), тобто після затвердження (05.03.2025) та направлення до САП (06.03.2025) Обґрунтованого висновку, у зв`язку з чим вказані пояснення листом від 20.03.2025 № 151-10/24112-25 були направлені до САП для їх дослідження в рамках досудового розслідування у КП. 
З метою здійснення захисту інтересів ОСОБА_1 , представник позивача направив на адресу НАЗК адвокатський запит від 28.03.2025 вх.№ 146/0/08-25, в якому просив: надати інформацію про те, яка загальна кількість інформації отримана від фізичних/юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єкт декларування; надати інформацію на підставі якої інформації, яка містила відомості про невідповідність рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майна і доходів, у зв`язку з якими Національне агентство розпочало здійснювати моніторинг способу життя ОСОБА_1 ; надати копію доповідної записки, копію відомостей, документів отриманих та використаних Національним агентством під час здійснення моніторингу.
Стороною позивача було отримано відповідь НАЗК від 04.04.2025 № 151-09/28669-25 на адвокатський запит від 28.03.2025 № 146/0/08-25, в якому з посиланням на статтю 222 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) відмовлено у наданні запитуваних документів та відомостей. Також у відповіді повідомляється, що відповідно до частини другої статті 51-4 Закону № 1700-VII та пункту 5 «Порядку здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування» затвердженого наказом НАЗК від 26.10.2023 № 236/23 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27.10.2023 за № 1873/40929; далі - Порядок № 236) НАЗК здійснює моніторинг способу життя суб`єктів декларування на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із засобів масової інформації та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.
Так, спір у цій справі виник у зв`язку із проведення НАЗК моніторингу способу життя ОСОБА_1 за результатами якого до ІНФОРМАЦІЯ_2 направлено Обґрунтований висновок та інші матеріали для долучення до матеріалів КП.
Пунктами 1, 2 частини першої статті 4 КАС визначено, що адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.
Публічно-правовий спір - це спір, у якому: 1) хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або 2) хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або 3) хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи.
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС суб`єкт владних повноважень - орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС передбачено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 19 частини першої статті 4 КАС індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
З аналізу викладеного вище слідує, що до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності такого суб`єкта, прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
При цьому обов`язковою ознакою нормативно-правового акта чи правового акта індивідуальної дії, а також відповідних дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є створення ними юридичних наслідків у формі прав, обов`язків, їх зміни чи припинення.
Як уже встановлено вище, НАЗК на підставі звернення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 07.10.2024 № 07/3-4586ВИХ-24 розпочало моніторинг способу життя Посада ОСОБА_1 .
За інформацією, наданою САП Національним антикорупційним бюро України проводиться досудове розслідування у КП (САП здійснюється нагляд за додержанням законів у вказаному кримінальному провадженні) щодо можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 368 КК, а саме за фактом систематичного одержання службовими особами органу виконавчої влади неправомірної вигоди в особливо великому розмірі, за попередньою змовою групою осіб, фігурантом в якому є ОСОБА_2 . 
У ході здійснення моніторингу способу життя позивача, як стверджує НАЗК, були встановлені ознаки кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 368-5 КК, а саме – набуття ОСОБА_1 як особою, уповноваженою на виконання функцій держави активів, вартість яких більше ніж на шість тисяч п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (13 242 924,48 грн) перевищує його законні доходи.
В результаті цього, НАЗК складено та затверджено Обґрунтований висновок, який листом від 06.03.2025 №151-10/19361-25 направлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 для приєднання до матеріалів КП.
Правові та організаційні засади функціонування системи запобігання корупції в Україні, зміст і порядок застосування превентивних антикорупційних механізмів, правила щодо усунення наслідків корупційних правопорушень визначені Законом № 1700-VII. 
Зокрема, статтею 4 цього Закону визначено статус НАЗК, яке згідно з частиною першою указаної норми є центральним органом виконавчої влади зі спеціальним статусом, який забезпечує формування та реалізує державну антикорупційну політику.
Повноваження НАЗК визначені у статті 11 Законом № 1700-VII, відповідно до приписів підпункту 7-1 частини першої якої НАЗК здійснює в порядку, визначеному цим Законом, проведення моніторингу способу життя суб`єктів декларування. Моніторинг способу життя суб`єктів декларування визначено статтею 51-4 Закону № 1700-VІІ.
Зокрема, статтею 51-4 вказаного Закону встановлено, що Національне агентство здійснює вибірковий моніторинг способу життя суб`єктів декларування з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з декларацією особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що подається відповідно до цього Закону.
Моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється Національним агентством на підставі інформації, отриманої від фізичних та юридичних осіб, а також із медіа та інших відкритих джерел інформації, яка містить відомості про невідповідність рівня життя суб`єктів декларування задекларованим ними майну і доходам.
Порядок здійснення моніторингу способу життя суб`єктів декларування визначається Національним агентством.
Моніторинг способу життя здійснюється із додержанням законодавства про захист персональних даних та не повинен передбачати надмірного втручання у право на недоторканність особистого і сімейного життя особи.
Встановлення невідповідності рівня життя суб`єкта декларування задекларованим ним майну і доходам є підставою для здійснення повної перевірки його декларації. У разі встановлення невідповідності рівня життя Національним агентством надається можливість суб`єкту декларування протягом десяти робочих днів надати письмове пояснення за таким фактом.
У разі виявлення за результатами моніторингу способу життя ознак корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією, Національне агентство інформує про це спеціально уповноважені суб`єкти у сфері протидії корупції.
При цьому, відповідно до положень частини четвертої статті 51-1 Закону №1700-VIІ проведення контролю та перевірки декларацій, а також рішення, прийняті за їхніми результатами, не перешкоджають проведенню досудового розслідування та судового провадження у порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України
Процедура здійснення НАЗК моніторингу способу життя суб`єктів декларування визначається Порядком № 236/23.
Відповідно до пункту 2 Порядку № 236/23 моніторинг способу життя суб`єктів декларування здійснюється з метою встановлення відповідності їх рівня життя наявним у них та членів їх сім`ї майну і одержаним ними доходам згідно з деклараціями особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, із додержанням законодавства про захист персональних даних та не повинен передбачати надмірного втручання у право на недоторканність особистого і сімейного життя особи.
Отже, з огляду на те, що матеріали моніторингу способу життя ОСОБА_1 долучені відповідачем до матеріалів кримінального провадження № 52023000000000636 від 28.12.2023 та є предметом його дослідження, вони набули статусу складової доказової бази відповідного кримінального провадження. За таких обставин оцінка встановлених під час моніторингу способу життя ОСОБА_1 фактів, їх правова кваліфікація та вирішення питання про притягнення позивача до юридичної відповідальності здійснюватиметься саме в межах кримінального провадження.
Звідси, апеляційний суд наголошує, що Обґрунтований висновок може бути предметом оскарження лише за відсутності ознак адміністративного чи кримінального правопорушення або закриття адміністративної чи кримінальної справи, так як такі правовідносини виникають між суб`єктом декларування та НАЗК лише на стадії завершення перевірки.
Це означає, що якщо за наслідками такої перевірки вже вирішується питання про притягнення суб`єкта декларування до певного виду відповідальності, Обґрунтований висновок не може бути оскаржена окремо, так як надання оцінки виявленим порушенням належить органу, що безпосередньо вирішує питання про притягнення особи до певного виду відповідальності.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що у випадку виявлення за результатами проведення НАЗК повної перевірки декларації ознак вчинення суб`єктом декларування кримінального правопорушення та реєстрації за таким фактом кримінального провадження, матеріали повної перевірки декларації стають частиною матеріалів відповідного кримінального провадження та на них у відповідності до приписів статті 222 КПК розповсюджується особливий режим доступу. Зокрема, зазначена процесуальна норма за замовчуванням містить в собі заборону розголошення усіх відомостей кримінального провадження за винятком лише тих, щодо яких слідчим чи прокурором надано письмовий дозвіл, що унеможливлює надання НАЗК до суду усіх доказів.
Довідка та обґрунтований висновок, які є частиною доказової бази в рамках кримінального провадження або провадження у справі про адміністративне правопорушення, де вирішується питання про притягнення суб`єкта декларування до відповідальності в порядку КПК або Кодексу України про адміністративні правопорушення, не можуть бути предметом оскарження в порядку КАС.
Крім того, скасування за результатами розгляду адміністративного спору довідки та обґрунтованого висновку не є підставою для закриття відповідного кримінального провадження, відтак оскарження їх в адміністративному суді не може забезпечити ефективного захисту прав суб`єкта декларування, а судове рішення у такій справі не призводить до змін у правовому становищі особи, тому втрачає практичний сенс. Вказане стосується також і довідок, в яких за результатами перевірки встановлено ознаки адміністративного правопорушення.
Наведені висновки, узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду у подібних відносинах, що викладена у постанові від 19.02.2026 у справі №160/30949/24.
Також при розгляді цієї справи, апеляційним судом враховано висновки Верховного Суду, що викладені у постановах від 23.11.2023 у справі №520/25012/21, Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 у справі №333/6816/17.
Враховуючи те, що у спірних правовідносинах Обґрунтований висновок є частиною КП, то такий, як вже зазначалось, не можуть бути предметом оскарження в порядку КАС.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 238 КАС суд закриває провадження у справі, якщо справу не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
За приписами пункту 4 частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у визначених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині.
Згідно з частиною першою статті 319 КАС судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і позовна заява залишається без розгляду або провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями 238, 240 цього Кодексу.
Доводи апеляційної скарги та додаткових пояснень щодо неправильного тлумачення норм матеріального права та не застосування судом першої інстанції положень пункту 1 частини першої статті 238 КАС знайшли своє підтвердження в ході апеляційного перегляду цієї справи, а відтак апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з підстав, що викладені вище.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 319, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного агентства з питань запобігання корупції задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 5 червня 2025 року скасувати, провадження у цій справі закрити.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	Т. В. Онишкевич  	

Повне судове рішення складено 30.03.2026.