ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Провадження № 22-ц/821/2/26	Головуючий по першій інстанції	
Справа № 711/3948/20 Категорія: 301000000 	Позарецька С. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Сіренко Ю.  В. 	

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року 

м. Черкаси 

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Сіренка Ю.В., Новікова О.М., Фетісової Т.Л.,

секретар: Любченко Т.М.,

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – ОСОБА_2 ,

особа, яка подає апеляційну скаргу – представник ОСОБА_2 – адвокат Бакатуро Роман Михайлович,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бакатуро Романа Михайловича на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2022 року (у складі судді Позарецької С.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно, стягнення компенсації,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року позивач звернулася до суду із даним позовом, про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на майно, стягнення компенсації.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з 21.10.2006 вони з відповідачем перебували у шлюбі, який рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2019 розірваний. 
Після реєстрації шлюбу, сторони по справі навесні 2007 року почали будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 492 кв.м з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, яка належить відповідачу на підставі договору купівлі?продажу від 03.03.2006, зареєстрованого в реєстрі за № 1720.
Також зазначено, що із будівництвом будинку подружжю допомагали батьки позивачки, як власними силами, так і матеріально. Батьки наймали людей для виконання робіт по будівництву житлового будинку (будували стіни, проводили електроенергію тощо).
При цьому, сторони проживали у гуртожитку ДП «РЕУ ЧШК» з моменту одруження і поки тривало будівництво будинку, в який вони переїхали проживати у серпні 2008 року.
На час подачі позову право власності на житловий будинок за вказаною вище адресою не зареєстроване, будинок не введений в експлуатацію, а тому є об`єктом незавершеного будівництва. При цьому, вважає, що відповідач ухиляється від реєстрації права власності на будинок, а вона не взмозі була самостійно зайнятися питаннями введення будинку в експлуатацію та зареєструвати право власності на нього, оскільки він побудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстроване за відповідачем.
Будинок експлуатується за своїм призначенням, обладнаний автономним опаленням, електропостачанням, побутовою каналізацією тощо.
На замовлення відповідача ОСОБА_2 17 серпня 2010 року Черкаським БТІ було виготовлено технічний паспорт на будинок № НОМЕР_1 в садовому товаристві «Енергетик».
Крім того, в період проживання у шлюбі, за спільні кошти подружжям придбано земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0479 га, кадастровий номер 7110136400:03:032:0008 (цільове призначення – для індивідуального садівництва), що знаходиться в межах садового товариства «Енергетик». Отже, позивач вважає, що вказана земельна ділянка є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, яка підлягає поділу між сторонами в рівних частинах.
На підставі викладеного, позивач просила суд: 
– визнати об`єкт незавершеного будівництва – житловий будинок по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності колишнього подружжя; 
– визнати позивача співзабудовником побудованого під час шлюбу, але не введеного в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва – вказаного житлового будинку; 
– визнати за позивачем право власності на 1/2 частину побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку за вказаною адресою; 
– визнати за позивачем право власності на 1/2 частину земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 0,0479 га, кадастровий номер 7110136400:03:032:0008 (цільове призначення – для індивідуального садівництва), що в межах садового товариства «Енергетик»; 
– в разі неможливості поділу побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку за вказаною адресою, в рівних частинах між позивачем і відповідачем, стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частину побудованого подружжям, але не введеного в експлуатацію, житлового будинку по АДРЕСА_1 ;
– стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.04.2022 позов задоволено частково.
Визнано об`єкт незавершеного будівництва – житловий будинок по АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки, площею 0,0479 га, кадастровий номер 7110136400:03:032:0008, цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 .
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 18299,30 грн.
Рішення суду мотивоване тим, що об`єкт незавершеного будівництва – житловий будинок по АДРЕСА_1 , готовий до експлуатації, будівництво його фактично закінчене і він відповідає ДБН і правилам в частині вимог до житлових будинків, при умові обладнання кухні електроплитою та примусовою витяжною вентиляцією, він експлуатується за своїм функціональним призначенням, не приймається в експлуатацію і право власності на нього не оформлюється з волі відповідача, позбавляє позивача можливості реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу майна.
Відтак, суд дійшов висновку, що наявні правові підстави для визнання спірного об`єкта незавершеного будівництва спільною сумісною власністю подружжя (сторін по справі) із визначенням їх часток у праві спільної сумісної власності по 1/2 кожному. 
Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на частину земельної ділянки, площею 0,0479 га, яка була придбана подружжям під час шлюбу за спільні кошти в інтересах сім`ї, оскільки відповідачем не спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що не підлягають до задоволення позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_1 співзабудовником побудованого житлового будинку, оскільки вона звернулася до суду з даним позовом як колишня дружина відповідача, спір вирішується за нормами Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України і її порушені відповідачем майнові права судом вже поновлені, шляхом визнання за нею права власності на відповідну частину нерухомого майна.
Крім того, суд зазначив, що позивачем не були пред`явлені позовні вимоги щодо права власності, права користування земельною ділянкою, на якій розміщено будинок, хоча за положеннями ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно не взято до уваги той факт, що спірний будинок побудовано на земельній ділянці, яка є особистою власністю відповідача та придбана ним не тільки до укладення шлюбу з позивачем, а взагалі до їх знайомства.
Судом безпідставно не взято до уваги беззаперечні докази купівлі будівельних матеріалів відповідачем в період до укладення шлюбу.
Зазначено, що Придніпровським районним судом м. Черкаси взагалі не взято до уваги такі докази як покази свідків, що підтверджується відсутністю в тексті рішення їх аналізу.
Також судом безпідставно відхилені докази відповідача, що кошти на будівництво йому надавались під розписку до укладення шлюбу. Проте, кредитор відмовився від своїх вимог на його користь, а кошти стали його особистою власністю. За вказані кошти купувались будівельні матеріали.
Вказує, що при поділі земельної ділянки площею 0,0479 га, кадастровий номер 7110136400:03:0008, з цільовим призначенням для індивідуального садівництва, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (земельна ділянка № НОМЕР_2 ), суд не взяв до уваги, що сторони вже не вели спільного господарства.
Крім того, скаржник вважає, що спірний будинок збудовано за відсутності дозволу на будівництво, проекту, тобто, є самочинним будівництвом. А в осіб, які його побудували не виникає права власності на нього.
24.06.2022 представник ОСОБА_1 – адвокат Різник В. П. подала відзив на апеляційну скаргу у якому просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2022 року – без змін.
Стягнути із ОСОБА_2 на її користь судові витрати.
Вважає, що відповідачем не спростовано презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку, не доведено належними та допустимими доказами тих обставин, що будинок побудований за його особисті кошти та не в інтересах сім`ї. 
Зазначає, що судом надана оцінка вказаним доказам та визнано розписки про отримання відповідачем коштів для придбання будівельних матеріалів неналежними та недопустимими доказами.
Вважає, що суд першої інстанції на законних підставах та з урахуванням судової практики Верховного Суду визнав об`єкт незавершеного будівництва – житловий будинок по АДРЕСА_1 , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та визнав за позивачем право власності на об`єкт незавершеного будівництва.
Постановою Черкаського апеляційного суду від 30.06.2022 апеляційну скаргу представника відповідача задоволено частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.04.2022 в частині визнання об`єкту незавершеного будівництва – житлового будинку по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 , скасовано.
В цій частині ухвалено нове судове рішення, яким в задоволенні вимог про визнання об`єкту незавершеного будівництва – житлового будинку по АДРЕСА_1 , об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину побудованого, але не введеного в експлуатацію житлового будинку по АДРЕСА_1 , відмовлено.
В решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.04.2022 залишено без змін.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відсутність відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту є підставою для визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.
Враховуючи, щ ОСОБА_2 , як власник земельної ділянки та землекористувач, мав право на забудову земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , однак, позивач не надала до суду належних та допустимих доказів отримання відповідачем чи позивачем за згодою відповідача відповідної проектної документації та дозвільних документів на початок будівельних робіт з будівництва спірного нерухомого майна, спірний житловий будинок не було введено в експлуатацію.
Відтак, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про визнання вказаного об`єкта незавершеного будівництва спільним сумісним майном та його поділ в рівних частках.
Крім того, позивач не є власником земельної ділянки, на якій побудовано спірне нерухоме майно, не отримувала права на її використання та не отримувала будь-яких дозвільних документів на право виконання будівельних робіт, а отже, її не може бути визнано забудовником (співзабудовником).
При цьому, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач ОСОБА_1 вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України не заявляла, відповідач ОСОБА_2 згоди на сплату грошової компенсації в суді не надав.
Також враховуючи, що відповідачем не спростовано презумпції спільності права власності подружжя на земельну ділянку № НОМЕР_2 , площею 0,0479 га за кадастровим номером 7110136400:03:032:0008, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про її поділ між сторонами в рівних частинах.
Не погоджуючись із постановою апеляційного суду, представником позивача було подано касаційну скаргу.
Постановою Верховного Суду від 03.05.2023 касаційну скаргу адвоката Різник В.П. задоволено частково.
Постанову Черкаського апеляційного суду від 30.06.2022 в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації скасовано та в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Верховним Судом встановлено, що земельна ділянка, на якій збудовано спірне майно, виділена під садівництво та перебуває у садовому товаристві «Енергетик». Доказів зміни цільового призначення із землі під садівництво на землю для будівництва та обслуговування житлового будинку матеріали справи не містять.
Доказів отримання сторонами відповідної проектної документації та дозвільних документів на початок будівельних робіт з будівництва спірного нерухомого майна, матеріали справи також не містять.
З огляду на вказане, спірний будинок є самочинно нерухомим майном і не може бути об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу.
При цьому, позивач вимог про визнання права власності на частину будівельних матеріалів, що були витрачені на будівництво спірного будинку, відповідно до частини третьої статті 331 ЦК України, не заявляла.
Разом з тим, апеляційний суд не врахував, що звертаючись до суду з цим позовом, позивачка просила в разі неможливості поділу вказаного житлового будинку стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за його частину.
Відтак, у постанові Верховного Суду зазначено, що суд апеляційної інстанції доводи позивачки належним чином не перевірив, не врахував, що вона просить припинити не право власності відповідача у спільному майні з виплатою компенсації, а своє право на частку в майні з отриманням компенсації на свою користь; не надав належної оцінки висновку експерта № 17-21 від 22 листопада 2021 року, яким визначено ринкову вартість об`єкта незавершеного будівництва цього будинку на час проведення експертизи, у зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову в цій частині.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 14.11.2023, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 31.01.2024, за клопотанням представника позивача призначено у справі комплексну будівельно-технічну та товарознавчу експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Черкаського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
У зв`язку із незадоволенням клопотання судового експерта та у зв`язку із несплатою рахунка за проведення експертизи, Черкаським відділенням КНДІСЕ залишено ухвалу Черкаського апеляційного суду від 14.11.2023 без виконання.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11.09.2024 за клопотанням представника позивача призначено у справі комплексну судову будівельно-технічну та оціночно-будівельну експертизу. На вирішення якої поставлено наступне питання: 
«Яка ринкова вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, що використані при споруджені об`єкта самочинного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 ?»
Проведення експертизи доручено експертам ТОВ «Контакт-Сервіс». На час проведення експертизи провадження у справі зупинено.
Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 23.02.2026 поновлено апеляційне провадження у даній справі та призначено справу до розгляду на 14 квітня 2026 року на 12 год 30 хв.
Заслухавши доповідь судді, учасників справи та їх представників, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів доходить таких висновків.
Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Однією з основних засад судочинства, визначених п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 21.10.2006, сторони по справі з 21.10.2006 перебували у шлюбі (актовий запис № 86), який розірваний рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 04.06.2019 (справа № 711/1231/19). Судове рішення набрало законної сили 08.07.2019 (т. 1 а.с. 15, 17-19).
Згідно зі Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 03.05.2007, від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 1 а.с. 16).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 03.03.2006 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (реєстр №1720), ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 492 кв.м. (цільове призначення – ведення садівництва), розташованої на землях садівничого товариства «Авангард» міського об`єднання садівничих товариств «Садівник», що у м. Черкаси. 
Крім того, право власності ОСОБА_2 на вказану земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 621861 (т. 1 а.с. 25-29).
Згідно з технічним паспортом, виготовленим 17.08.2010, а також з технічним паспортом, виданим КП «ЧООБТІ» 15.09.2021, на вказаній земельній ділянці побудовано будинок літ А-І. У схемі розташування будівель та споруд, у технічному паспорті від 15.09.2021 зазначено, будинок, тамбур, навіс, погріб, свердловина та огорожа. Також зазначено, що садовий будинок споруджений у 2006 (без зазначення конкретної дати), тобто у період перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі (т. 1 а.с. 30-36, т. 2 а.с. 84-89).
Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого 05.09.2015 приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу (реєстр № 5659), за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на земельну ділянку № 1079, площею 0,0479 га за кадастровим номером 7110136400:03:032:0008 (цільове призначення – ведення садівництва/індивідуальне садівництво), що на території м. Черкаси в межах садівничого товариства «Енергетик» (т. 1 а.с. 37-38).
Відповідно до висновків про ринкову вартість земельної ділянки за кадастровим номером 7110136400:03:032:0008, складеного ТОВ «Земельне бюро «Хрещатик», станом на 10.12.2019 її ринкова вартість складає 76640 грн, а ринкова вартість будинку складає 602880 грн (т.1 а.с. 44-46).
Згідно з розписок про отримання грошей від 10.03.2006, 02.09.2015 ОСОБА_2 отримував від батька ОСОБА_4 15000 грн та 25000 грн для купівлі будівельних матеріалів та від 15.05.2006 – 10000 грн від ОСОБА_5 для купівлі будівельних матеріалів (т. 1 а.с. 116-118).
На виконання ухвали суду першої інстанції від 13.05.2021, судовим експертом Печиборщем В.З. складено висновок експерта №17-21 від 22.11.2021 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого: ступінь будівельної готовності незавершеного будівництвом об`єкта садового будинку по  АДРЕСА_1 , станом на час проведення експертизи складає 98,51%; ринкова вартість об`єкта незавершеного будівництва цього будинку на час проведення експертизи складає 864200 грн; об`єкт незавершеного будівництва садовий будинок за вказаною адресою державним будівельним нормам і правилам в частині вимог до житлових будинків відповідає при умові обладнання кухні електроплитою та примусовою витяжною вентиляцією. Крім того, висновком експерта розроблені два варіанти розподілу об`єкта незавершеного будівництва між сторонами у співвідношенні часток 1/2 до 1/2 з незначним відступом від ідеальних часток та з визначенням компенсації співвласникам, з додержанням існуючих ДБН, які враховують архітектурні, будівельні, санітарні, екологічні, протипожежні вимоги (т. 2 а.с. 52-90).
Також, на виконання ухвали апеляційного суду від 11.09.2024, судовим експертом Гнаток В.Г. складено висновок експерта № 39/24/Буд. судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до якого ринкова вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, що використані при спорудженні об`єкта самочинного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 , в цінах станом на дату проведення експертизи, становить 1279930 грн (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень).
Апеляційний суд звертає увагу на те, що постановою Верховного Суду від 03.05.2023 дану справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції лише в частині вирішення позовних вимог про стягнення грошової компенсації.
Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).
Частини третя та четверта статті 368 ЦК України також визначають, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Законом встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року в справі № 756/8056/19).
Судом касаційної інстанції у даній справі встановлено, що спірний будинок є самочинно збудованим нерухомим майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту (будівельного паспорта); або з істотним порушенням будівельних норм і правил.
Згідно з п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно?правових договорів із фізичною чи юридичною особою.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 14.09.2021 у справі № 359/5719/17 зазначила, що особа не набуває права власності на об`єкт самочинного будівництва.
Не підлягають поділу (виділу) об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна.
Схожі висновки висловлені Верховним Судом у постановах від 06 березня 2019 року у справі № 361/4685/17 (провадження № 61-44133св18), від 15 квітня 2020 року у справі № 307/3957/14-ц (провадження № 61-43540св18), від 03 червня 2020 року у справі № 722/1882/16-ц (провадження № 61-39287св18), від 16 лютого 2022 року у справі № 495/6053/19 (провадження № 61-1694св21).
Інструкція щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18 червня 2007 року № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06 липня 2007 року за № 774/14041, визначає порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна, крім земельних ділянок, та застосовується суб`єктами господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об`єктів нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна.
Згідно з пунктом 2.3 зазначеної Інструкції, не підлягають поділу об`єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об`єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об`єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.
Висновок про те, що самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23.06.2020 у справі № 680/214/16 (провадження № 14-445цс16) та від 12.04.2023 у справі № 511/2303/19.
Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 квітня 2023 року в справі № 511/2303/19 наголосила, що до прийняття новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на це новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільного обороту не виникає, у такому випадку особа є власником лише матеріалів, обладнання, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). 
У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 07 вересня 2016 року в справі № 6-47цс16, про те, що оскільки спірний об`єкт незавершеного будівництва збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, будівництво його закінчено й він фактично експлуатується за своїм функціональним призначенням, але не приймається до експлуатації, і право власності на нього не оформлюється з вини відповідача, позивачка позбавлена можливості здійснити вказані дії, що перешкоджає їй реалізувати своє право на поділ набутого за час шлюбу зазначеного майна, є підстави для визнання за позивачкою права на частину спірного об`єкта незавершеного будівництва.
Колегія суддів, із врахуванням наведених вище висновків Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права, доходить висновку, що у даній справі ефективним способом є саме стягнення компенсації вартості частки у будівельних матеріалах та обладнанні, використаних у самочинному будівництві.
У даній справі ОСОБА_1 заявила позовні вимоги як про визначення частки у праві спільної сумісної власності на спірний будинок, так і про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації за 1/2 його частину, в разі неможливості поділу.
З огляду на обставини цієї справи, колегія суддів зазначає, що сторони не набули права власності на самочинне будівництво, відповідно не набула права на частку в такому майні і позивачка. 
В такому випадку позивач та відповідач є власниками (в рівних частинах) матеріалів та обладнання, які були використані в процесі цього самочинного будівництва.
Оскільки, згідно з висновку судової будівельно-технічної експертизи № 39/24/буд. від 12.01.2026 ринкова вартість будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, що використані при спорудженні об`єкта самочинного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 , в цінах станом на дату проведення експертизи, становить 1279930 грн (один мільйон двісті сімдесят дев`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень), апеляційний суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частки будівельних матеріалів конструктивних елементів та інженерного обладнання, що становить 639965 грн (шістсот тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень).
Щодо розподілу судових витрат.
Під час розгляду справи в суді касаційної інстанції та нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції представником позивача – адвокатом Різник В.П. долучено до матеріалів справи докази понесених витрат позивача на правничу допомогу в суді касаційної та апеляційної інстанцій.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (ч. ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4 ст. 137 ЦПК України).
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України).
Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Оскільки за результатами нового розгляду справи задоволено позов в частині стягнення грошової компенсації, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції та при новому розгляді в апеляційному суді, підлягають розподілу.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 6796 грн.
Також, відповідно до Додаткової угоди № 3 до Договору про надання правової допомоги № 23 від 17.10.2019 та Акту виконаних робіт за складання та подання касаційної скарги до Верховного Суду позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Разом з тим, відповідно до Додаткової угоди № 4 до Договору про надання правової допомоги № 23 від 17.10.2019 за підготовку процесуальних документів по справі та представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції позивачем понесено витрати на правничу допомогу в розмірі 28000 грн.
Згідно з Актом виконаних робіт адвокатом було надано наступні юридичні послуги:
– складання та подання до суду клопотання про призначення судової оціночно-будівельної експертизи (2 год) – 2000 грн;
– складання та подання до суду клопотання про приєднання доказів (3 год) – 3000 грн;
– складання та подання до суду клопотання про призначення судової будівельно?технічної та оціночно-будівельної експертизи (3 год) – 3000 грн;
– представництво інтересів клієнта в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції (10 судових засідань) – 20000 грн.
Крім того, позивачем здійснено оплату за проведення судової експертизи відповідно до ухвали Черкаського апеляційного суду від 11.09.2024 у даній справі в розмірі 18000 грн, що підтверджується рахунком № 070/24 від 08.10.2024та платіжною інструкцією № 71326310 від 14.11.2024.
З огляду на викладене вище, враховуючи критерії розумності та співмірності адвокатських витрат, апеляційний суд доходить висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 4000 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції на стадії нового розгляду в розмірі 20000 грн.
Також, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 6796 грн та витрати на проведення судової експертизи в розмірі 18000 грн.
Керуючись ст. ст. 141, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Бакатуро Романа Михайловича задовольнити частково.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18 квітня 2022 року, в частині вирішення позовної вимоги про стягнення грошової компенсації, у даній справі скасувати та ухвалити в цій частині нове.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за 1/2 частки будівельних матеріалів, конструктивних елементів та інженерного обладнання, що використані при спорудженні об`єкта самочинного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 , у розмірі 639965 грн (шістсот тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят п`ять гривень).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору за подання касаційної скарги в розмірі 6796 грн, витрати на проведення судової експертизи в розмірі 18000 грн та витрати на правничу допомогу за розгляд справи в суді касаційної інстанції в розмірі 4000 грн та за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 20000 грн.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених Цивільним процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року.

Судді Ю.В. Сіренко

О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова