П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 490/10881/25	

Перша інстанція: суддя Саламатін О.В.,
повний текст судового рішення
складено 19.01.2026, м. Миколаїв
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача – Димерлія О.О.,
суддів – Вербицької Н.В., Шляхтицького О.І., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.01.2026 у справі №490/10881/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення
У С Т А Н О В И В:
23.12.2025 ОСОБА_1 звернувся до Центрального районного суду м.Миколаєва із позовом, у якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову ІНФОРМАЦІЯ_1 про адміністративне правопорушення №626 від 28.07.2025.
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує про те, що накладення штрафу за неуточнення даних без повної та всебічної перевірки доступності цієї інформації в базах є необґрунтованим та свідчить про недотримання вимог чинного законодавства України. Відповідачем не вказано, які саме відомості не уточнено ОСОБА_1 і не могли бути одержані самостійно суб`єктом владних повноважень шляхом електронної інформаційної взаємодії з інших органів. Як стверджує позивач, повістки від 07.04.2025 №31032 він не отримував. На думку позивача, в спірній ситуації не має умов для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Відповідач з позовними вимогами не погоджується з підстав викладених у письмовому відзиві на позовну заяву зазначаючи, що ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою. 
Рішенням Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.01.2026 у справі №490/10881/25 постанову №626 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 28.07.2025 залишено без змін, а позовну заяву ОСОБА_1 - без задоволення.
Приймаючи таке рішення суд першої інстанції вказав, що в діях позивача наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, адже ОСОБА_1 не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_1 за повісткою.
Не погодившись із вищеозначеним рішенням районного суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, викладено прохання скасувати оскаржуваний судовий акт із прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги позивач вказує, що він не отримував повістку про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не знав про її існування. Також, ОСОБА_1 не направляв жодних листів на електронну пошту відповідача про те, що він згоден з інкримінованим йому правопорушенням, та не був взагалі обізнаний, що на нього було складено оскаржувану постанову. На думку скаржника, з урахуванням примітки до ст.210 КУпАП, положення статей 210, 210- 1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Скориставшись наданим, приписами чинного процесуального законодавства, правом ІНФОРМАЦІЯ_1 до апеляційного суду подано відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач повністю погоджується із висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 19.01.2026 у справі №490/10881/25 та вважає їх обґрунтованими. Натомість, на думку суб`єкта владних повноважень, вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, у системному зв`язку з положеннями чинного законодавства, судом апеляційної інстанції установлено наступні обставини. 
Зокрема, колегією суддів з`ясовано, що т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 відносно ОСОБА_1 28.07.2025 прийнято постанову №626 по справі про адміністративне правопорушення за частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Означеним індивідуальним актом суб`єкта владних повноважень, за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, на ОСОБА_1 накладено штраф в сумі 17 000грн.
Підставою для накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу слугувало те, що він порушив законодавство про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зокрема, не прибув у місце та строки зазначені в повістці.
Не погодившись із постановою по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 28.07.2025 №626 позивач звернувся до суду з даною позовною заявою.
Здійснюючи перегляд даної справи в апеляційному порядку, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке. 
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України здійснює Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», який також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які приписані до призовних дільниць або перебувають у запасі Збройних Сил України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані прибувати за викликом районного (об`єднаного районного), міського (районного у місті, об`єднаного міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки (далі - відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки), Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України для оформлення військово-облікових документів (посвідчень про приписку до призовних дільниць, військових квитків, тимчасових посвідчень військовозобов`язаних), приписки, проходження медичного огляду, направлення на підготовку з метою здобуття або вдосконалення військово-облікової спеціальності, призову на військову службу або на збори військовозобов`язаних та резервістів.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів визначено Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».
Згідно із частинами 1, 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися:
- військовозобов`язані та резервісти, які приписані до військових частин для проходження військової служби у воєнний час або до інших підрозділів чи формувань для виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, - на збірні пункти територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними повістках або мобілізаційних розпорядженнях;
- резервісти, які проходять службу у військовому резерві, - до військових частин у строки, визначені командирами військових частин;
- військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку;
- військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом керівників відповідних підрозділів;
- особи, які уклали контракти про перебування у резерві служби цивільного захисту, - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту.
Інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
У разі отримання повістки про виклик до територіального центру комплектування та соціальної підтримки громадянин зобов`язаний з`явитися у зазначені у ній місце та строк.
Відповідно до статей 17, 65 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Адміністративну відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію передбачено статтею 210-1 КУпАП.
Згідно частин 1, 3 статті 210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно ст.1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, сил оборони і сил безпеки, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і час демобілізації після закінчення воєнних дій.
У зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, 25.02.2022 Президентом України видано Указ «Про загальну мобілізацію» №69/2022, строки якого неодноразового продовжувалась та який наразі діє.
Саме з періоду оголошення Президентом України рішення про мобілізацію законодавець пов`язує настання особливого періоду під час якого громадянами України зобов`язуються виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Як установлено колегією суддів, ОСОБА_1 є військовозобов`язаним, перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 , має звання рядовий. 
Згідно постанови ВЛК від 13.10.2020 до військової служби придатний. 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 виписано повістку, у якій зазначено про необхідність з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_5 17.04.2025 о 09год 00хв. для уточнення даних. 
Таку повістку було надіслано засобами поштового зв`язку за адресою проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_1 . 
Саме таку адресу проживання ОСОБА_1 зазначено під час уточнення персональних даних.
Однак, у зв`язку з неможливістю вручення поштової кореспонденції адресату, останню було повернуто відправнику із відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».
У подальшому, після надіслання на його адресу повістки, ОСОБА_1 уточнено персональні дані та змінено адресу проживання на: АДРЕСА_2 .
За таких обставин колегія суддів уважає правильним висновок суду першої інстанції про порушення ОСОБА_1 законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, що є наслідком притягнення його до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
При цьому, апеляційний адміністративний суд відхиляє довід скаржника про неотримання повістки, з огляду на таке. 
Процедуру оповіщення військовозобов`язаних та резервістів, їх прибуття до територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, військових частин Збройних Сил, інших військових формувань, Центрального управління або регіонального органу СБУ чи відповідного підрозділу розвідувальних органів визначено Порядком проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560.
Відповідно до п. 28 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, виклик громадян до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки чи їх відділів, відповідних підрозділів розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ під час мобілізації здійснюється шляхом вручення (надсилання) повістки (додаток 1).
Абзацом 3 підпункту 2 пункту 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 № 560, визначено, що належним підтвердженням оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки є у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку день проставлення у поштовому повідомленні, зокрема, відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Як з`ясовано колегією суддів, повістку про виклик до ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_1 надіслано засобами поштового зв`язку за адресою його проживання, а саме: АДРЕСА_1 .
Однак, у зв`язку з неможливістю вручення поштової кореспонденції адресату, останню було повернуто відправнику із відміткою органу поштового зв`язку: «адресат відсутній за вказаною адресою».
Отже, системний аналіз вищенаведених законодавчих приписів у поєднанні з фактичними обставинами справи свідчить про те, що в спірних правовідносинах наявне належне підтвердження оповіщення військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.
Апеляційний адміністративний суд вказує про безпідставність посилання скаржника на порушення органом поштового зв`язку порядку направлення (вручення) повістки, адже означене не є предметом даного спору.
Відхиляються доводи ОСОБА_1 про те, що він не надсилав до ІНФОРМАЦІЯ_1 будь-яких звернень, т.я. означене не свідчить про виконання військовозобов`язаним свого обов`язку із прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 за повісткою.
Не є юридично спроможним посилання ОСОБА_1 на примітку ст.210 КУпАП, з огляду на таке. 
Відповідно до примітки статті 210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Суд апеляційної інстанції відмічає, що положення статті 210 КУпАП стосуються порушень призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Натомість, у межах даної справи підставою для притягнення позивача до адміністративної відповідальності було невиконання ним обов`язку щодо прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, а не уточнення даних.
За таких підстав, у контексті вирішення даного спору є безпідставним посилання скаржника на те, що на спірні правовідносини не поширюються приписи статей 210, 210-1 КУпАП. 
В умовах збройної агресії російської федерації проти України, коли під загрозу поставлено життя, здоров`я, безпеку інших громадян і саме існування держави, є нагальна потреба в належному комплектуванні Збройних Сил України для відсічі агресії і високі ризики недобросовісної поведінки осіб, що підлягають призову, спрямованої на ухилення від виконання конституційного обов`язку захисту Вітчизни.
З огляду на вказане колегія суддів уважає доведеним вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ч.3 ст.210-1 КУпАП.
Є безпідставним посилання ОСОБА_1 на висновки П`ятого апеляційного адміністративного суду, які викладено в постанові від 04.07.2025 у справі №471/172/25, оскільки за приписами ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, а не суду апеляційної інстанції.
Відтак, установлені в межах даного апеляційного перегляду справи фактичні обставини у повному обсязі спростовують наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи.
У зв`язку з чим, суд апеляційної інстанції вказує про правильність висновку районного суду відносно правомірності спірної постанови №626 від 28.07.2025 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено апеляційним судом у даній справі.
Відповідно до частини першої статті 293 КУпАП орган (посадова особа), розглядаючи скаргу на постанову по справі про адміністративне правопорушення перевіряє законність і обґрунтованість винесеної постанови і приймає одне з таких рішень: 1) залишає постанову без зміни, а скаргу без задоволення; 2) скасовує постанову і надсилає справу на новий розгляд; 3) скасовує постанову і закриває справу; 4) змінює захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилене.
Частинами 7, 8 статті 294 КУпАП передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
За наслідком розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін; 2) скасувати постанову та закрити провадження у справі; 3) скасувати постанову та прийняти нову постанову; 4) змінити постанову.
Як з`ясовано колегією суддів, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи не свідчать про порушення районним судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже, при ухваленні оскаржуваного рішення судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому підстав для його скасування немає.
З підстав визначених статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.272, 286, 308, 316, 321, 322, 325 КАС України, апеляційний адміністративний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 19.01.2026 у справі №490/10881/25 за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та, з урахуванням приписів ст.272 КАС України, оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач 		О.О. Димерлій	
Судді	  	Н.В. Вербицька   О.І. Шляхтицький