УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №285/2382/25 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В. 
Категорія 72 Доповідач Шевчук А. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М., 
суддів: Борисюка Р.М., Павицької Т.М.,
за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі 
цивільну справу №285/2382/25 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2025 року, яке ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. в м.Звягелі,
в с т а н о в и в:

У травні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 . Просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов обґрунтований тим, що вони з ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому 06 листопада 2017 року шлюбі. Від шлюбу народилося двоє малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2021 року шлюб між сторонами розірваний та визначено місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю. Добровільно надавати матеріальну допомогу та приймати участь в утриманні дітей ОСОБА_2 не бажав, що спонукало до стягнення аліментів у примусовому порядку. Відповідач сплачує кошти з великими інтервалами, періодично, в сумах, які вважає за потрібне, не турбуючись про регулярні щоденні потреби дітей, про що свідчить наявність з нього заборгованості станом на січень 2025 року зі сплати аліментів у розмірі 60 926,52 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів. Після того, як вони з відповідачем припинили спільне проживання, ОСОБА_2 приїздив та декілька разів забирав ОСОБА_5 до своїх батьків, але в подальшому обмежив своє спілкування з донькою, а після народження сина ОСОБА_6 інтересу до розвитку та стану здоров`я дітей, а особливо сина, не проявляв узагалі. Будь-яких перешкод відповідачу в спілкуванні з дітьми не чинилося, але біологічний батько ОСОБА_2 з дітьми не спілкується, не надає їм доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню ними загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, не створює умов для отримання дітьми освіти. Відношення та ставлення ОСОБА_2 до дітей не є такими, що захищають та відповідають інтересам дітей, не сприяють у забезпеченні їхнього розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі. 

Рішенням Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2025 року в задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено. Попереджено ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , покладений на Виконавчий комітет Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області, як орган опіки та піклування.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що суд не надав оцінки тим обставинам, що з червня 2021 року до даного часу біологічний батько малолітніх дітей понад чотири роки поспіль свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками: вихованням дітей не займається, повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не проявляє батьківської турботи щодо малолітніх дітей, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться здоров`ям та успіхами у навчанні та вихованні, а також відповідно до потреб для належного всебічного розвитку дітей, з врахуванням потреб у лікуванні, матеріально не забезпечує дітей, не вітає їх із нагоди Дня народження. Вибірково посилаючись на висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав, який має рекомендаційний характер, суд першої інстанції не надав оцінки зазначеним у висновку обставинам і не поставився критично до невідповідностей про сплату батьком аліментів на утримання своїх дітей. Відомості державної виконавчої служби про наявність заборгованості зі сплати аліментів спростовують обставини сплати відповідачем аліментів. При байдужому та відстороненому ставленні до дітей (доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 ) зі сторони біологічного батька ОСОБА_2 , діти мають позитивне спілкування з вітчимом ОСОБА_7 , який читає їм казки, відвозить до дитсадочка та школи і забирає додому, надає допомогу у виконанні домашніх завдань, заданих у школі, влітку ходить із дітьми до річки, де навчає плавати, рибалити та ловити раків, влаштовує пікніки із приготуванням шашликів тощо. Діти мають емоційну прив`язаність до неї (позивача) та до вітчима ОСОБА_7 , із яким вона (позивач) проживає у зареєстрованому шлюбі та має спільного сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 упродовж багатьох років сприймають для себе, як батька, лише ОСОБА_9 , з яким у них склалися доброзичливі стосунки. Діти називають ОСОБА_9 «татом», ОСОБА_6 не знає, що у нього є другий батько, а донька ОСОБА_5 сприймає постать біологічного батька формально. Створене наразі сімейне середовище є безпечним, спокійним та стійким і відповідає найвищим інтересам малолітніх дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, вказують на те, що відповідач ОСОБА_2 свідомо ухиляється від виховання дітей (доньки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 ), про що свідчать довідки з дошкільного закладу, ОСОБА_10 опорного ліцею та пояснення свідків. Суд у рішенні не відобразив оцінки показів свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , які показали, що відповідач нехтує своїми батьківськими обов`язками та ухиляється від виконання обов`язків щодо виховання своїх малолітніх дітей. Суд також не надав оцінки долученим нею (позивачем) письмовим доказам, які підтверджують факт ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей: довідці дошкільного закладу освіти від 20 березня 2025 року №5, довідці-характеристиці з ліцею від 20 березня 2025 року, наданій доньці ОСОБА_5 . На переконання скаржника, відмовивши у позбавленні відповідача батьківських прав, суд захистив інтереси біологічного батька, який понад чотири роки поспіль свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, матеріально не забезпечує дітей. Заборгованість відповідача по сплаті аліментів станом на січень 2025 року становить 60 926,52 грн та у суді біологічний батько дітей не міг назвати дат народжень дітей. При цьому суд не відобразив у оскаржуваному рішенні, у чому забезпечуються якнайкращі інтереси дітей у спілкуванні з біологічним батьком, який не має зв`язків зі своїми малолітніми дітьми, при відсутності доведених перешкод із її сторони (позивача) на спілкування з дітьми. У нинішніх умовах вони спільно з ОСОБА_7 створили сімейне середовище, яке є благонадійним для забезпечення розвитку дітей та відповідає найкращим інтересам дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Василюк А.В. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
При цьому посилається на те, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 виїхав до міста Києва, а додому в село приїжджає декілька раз на місяць та при першій нагоді шукає зустрічі з дітьми та в міру своїх фінансових можливостей намагається підтримувати своїх дітей, сплачуючи аліменти. Від своїх прав та обов`язків щодо виховання дітей ОСОБА_2 ніколи не відмовлявся та не має наміру цього робити. Не завжди є можливість застати дітей вдома та поспілкуватися з ними. Твердження, що позивач не перешкоджає у спілкуванні з дітьми не відповідають дійсності, так як неодноразові звернення відповідача до позивача ігнорувалися та всіляко створювалися перешкоди щодо побачень батька з дітьми. В силу своїх можливостей ОСОБА_2 намагається піклуватися та підтримувати своїх малолітніх дітей. Відповідач добре налагодив зв`язок та контакт із старшою дочкою ОСОБА_5 , а також намагається налагодити спілкування з молодшим сином ОСОБА_6 . ОСОБА_1 у позовній заяві зазначає про заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів, але в силу життєвих обставин та скрутного матеріального становища відповідач усвідомлює свій батьківський обов`язок і прикладає усіх зусиль, щоб погасити заборгованість по сплаті аліментів, про що свідчать квитанції по сплаті грошових коштів на утримання дітей. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований в АДРЕСА_1 . Наразі проживає у місті Києві та характеризується з позитивної сторони, алкогольними напоями та наркотичними препаратами не зловживає, на обліку в нарколога не перебуває, до кримінальної, адміністративної чи дисциплінарної відповідальності не притягався, судимості не має. ОСОБА_2 цікавиться життям своїх дітей, хоче брати участь у їх житті, намагається всіляко погасити заборгованість по аліментах та в подальшому вчасно їх сплачувати. Позбавлення батьківських прав є виключним і надзвичайним способом впливу на недобросовісних батьків, тим заходом вирішення сімейних питань, на які суд іде лише у виняткових випадках. Факт заперечення ОСОБА_2 проти позову про позбавлення його батьківських прав свідчить про його інтерес до своїх малолітніх дітей. За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем батьківськими обов`язками, а також ураховуючи те, що батько дітей проти позбавлення його батьківських прав та заперечує проти позову, то відсутні наразі правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав.

Інші учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позивач ОСОБА_1 та її адвокат Кравець Л.Ю. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, - рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позбавити відповідача ОСОБА_2 батьківських прав щодо його малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 . 

Представник відповідача адвокат Василюк А.В. апеляційну скаргу не визнав та просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Представник Виконавчого комітету Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області Швець Т.В. не заперечила щодо апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга наразі не може бути задоволеною з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2017 року. Рішенням суду від 30 червня 2021 року в справі №285/2536/21 шлюб між сторонами розірваний (а.с.19). Рішення набрало законної сили 02 серпня 2021 року.

Відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.21-22).

Також рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 червня 2021 року в справі №285/2536/21 одночасно визначено місце проживання дітей: дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 разом із їх матір`ю, тобто позивачем ОСОБА_13 . 

Так, ОСОБА_14 21 вересня 2022 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_7 та наразі її прізвище « ОСОБА_15 » (а.с.20).

Відповідно до розрахунків державної виконавчої служби, доданих до позовної заяви, станом на 27 серпня 2024 року мала місце заборгованість відповідача зі сплати аліментів у сумі 55 089,12 грн, а станом на 03 лютого 2025 року – у сумі 60 926,52 грн (а.с.29-30).

Із довідок дошкільних та шкільних (ліцею) освітніх закладів убачається, що батько ОСОБА_2 участі у виконанні дітей не приймав (а.с.24-26).

Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області від 16 серпня 2024 року за №107, орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17-18). Зі змісту висновку вбачається, що ОСОБА_2 пояснив, що проживає в іншому місті, а тому немає можливості часто відвідувати дітей. Під час приїздів до своїх батьків зупиняється в селі Дубники і в цей час відвідує дітей. Матір дітей не дозволяє йому забирати дітей до себе на час приїзду та створює перешкоди у спілкуванні. Відомо, що зі старшою дитиною спілкування налагоджено, дитина іноді відвідує бабусю та спілкується з батьком, знає його, любить, але налагодити контакт з молодшим сином, якому чотири роки складно. Це пов`язано з тим, що подружжя припинило подружні стосунки та стали проживати окремо, коли молодшій дитині, ОСОБА_16 , не було ще й року, а згодом матір одружилася вдруге, дитина звикла, що її батьком є ОСОБА_17 , якого хлопець постійно бачить та спілкується, якого в сім`ї називають батьком. Є підстави стверджувати, що матір створює певні перешкоди для спілкування з біологічним батьком та його родиною дітей, про що було звернення до Городницької селищної ради Звягельського району Житомирської області.

ОСОБА_7 є батьком сина ОСОБА_8 , якого позивач народила ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.15).

Згідно з частиною третьою ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до частини сьомої ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII (далі – Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

За положеннями пунктів 1 та 2 ст.3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно зі ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до частин першої-четвертої ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно з частиною першою ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою ст.164 СК України.

За редакцією вказаної норми на час звернення позивача із цим позовом до суду, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:  1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;  2) ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти;  3) жорстоко поводяться з дитиною;  4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;  5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;  6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , як на підставу позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , посилалася на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей, оскільки не піклується про них, не спілкується, не допомагає матеріально, не цікавиться станом здоров`я дітей.

Отже, правовою підставою для позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав позивач визначила пункт 2 частини першої ст.164 СК України.

Тлумачення пункту 2 частини першої ст.164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частини першої ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 грудня 2006 року в справі «Хант проти України» (заява №31111/04) наголосив на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

При вирішенні такої чутливої категорії спорів суди повинні мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне – за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особистості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків (постанови Верховного Суду від 29 липня 2021 року в справі №686/16892/20, від 11 вересня 2020 року в справі №357/12295/18, від 29 квітня 2020 року в справі №522/10703/18, від 13 квітня 2020 року в справі №760/468/18, від 11 березня 2020 року в справі №638/16622/17, від 06 вересня 2023 року в справі №545/560/21,  від 06 березня 2024 року в справі №150/137/23, від 20 березня 2024 року в справі № 405/5236/20).

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, сформульованими у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року в справі №402/428/16-ц, Верховного Суду від 02 грудня 2020 року в справі №180/1954/19, від 13 листопада 2020 року в справі №760/6835/18, від 09 листопада 2020 року в справі №753/9433/17, від 02 листопада 2020 року в справі №552/2947/19, від 24 квітня 2019 року в справі №300/908/17, від 12 вересня 2023 року в справі №213/2822/21.

Судова практика у цій категорії справ останнім часом є сталою і підстави для відступлення від вказаних висновків відсутні, відмінність стосується лише фактичних обставин конкретної справи й доказування.

У постанові Верховного Суду від 06 травня 2020 року в справі №753/2025/19 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав. За таких обставин, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина друга ст.367 ЦПК України). 

За положеннями частини третьої ст.367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

Виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, який наділяє суд правом збирати докази з власної ініціативи, що стосуються предмета спору, у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх осіб, колегія суддів апеляційного суду приймає докази, які надали обидві сторони на стадії апеляційного провадження, враховуючи винятковість випадку (категорію справи про позбавлення батьківських прав, яка є вкрай чутливою для дітей). 

Так, судом обґрунтовано прийнято до уваги, що відповідач заперечує щодо позбавлення його батьківських прав, не характеризується і не впливає на дітей негативно та не створює для них загрози. Матеріалами справи та дослідженими доказами не підтверджується, що відповідач свідомо, «злісно» нехтує своїми обов`язками. Заборгованість зі сплати аліментів частково погашена (а.с.149-154).

Позивач надала розрахунок Звягельського відділу ДВС про те, що станом на 18 лютого 2026 року за відповідачем зберігається заборгованості зі сплати аліментів у сумі 46 452,55 грн. Водночас, згідно з усталеною практикою Верховного Суду (зокрема, у постановах від 23 квітня 2020 року в справі №420/1075/17 та від 2 листопада 2020 року в справі №552/2947/19) наявність заборгованості зі сплати аліментів не є безумовною (автоматичною) підставою для позбавлення батьківських прав.

Оновлена довідка Городницького закладу дошкільної освіти «Калинонька» від 20 лютого 2026 року №4 та характеристика на ОСОБА_18 опорного ліцею Звягельського району Житомирської області від 23 лютого 2026 року висновків суду першої інстанції наразі також не змінюють. 

Відповідно до положень ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 

Отже, зібрані у матеріалах справи докази, які оцінені окремо та у їх сукупності, не змінюють та не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність наразі правових підстав для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення його батьківських прав відносно його малолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , оскільки з урахуванням встановлених судом обставин справи та поведінки відповідача, яка не виключає її зміни в кращий бік, суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про можливість наразі обмежитися попередженням відповідача про необхідність змінити своє ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконання ОСОБА_2 батьківських обов?язків. 

Матеріали справи не містять доказів, за яких суд може не погодитися із висновком органу опіки та піклування.

Окрім того, матеріали справи не містять беззаперечних доказів того, що позбавлення наразі відповідача батьківських прав та застосування до батька дітей такого крайнього заходу впливу вже призведе до позитивних змін у їх житті. Має бути дотриманий баланс, оскільки інтереси дитини не можуть використовуватися як інструмент досягнення дочасного бажаного результату для дорослих. 

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким суд першої інстанції надав належну оцінку у відповідності до положень ст.89 ЦПК України. 

Підсумовуючи викладене вище, з урахуванням обставин, норм матеріального права та практики їх застосування поки що дочасно позбавляти відповідача батьківських прав, оскільки виняткових обставин для застосування наразі такого крайнього заходу впливу у спірному випадку немає. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків, а не інструмент для досягнення цілей одним із батьків. 

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Звягельського міськрайонного суду Житомирської області від 12 вересня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: