Справа № 700/107/26 
Номер провадження 2-а/700/2/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року Лисянський районний суд Черкаської області у складі: 
головуючого судді Бесараб Н.В., 
за участю секретаря судового засідання Мельніченко Н.І.,
представника відповідача – Чернової В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Лисянка Звенигородського району Черкаської області адміністративну справу №700/107/26, провадження №2-а/700/2/26 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення незаконно стягнутих коштів,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення незаконно стягнутих коштів.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 28.01.2026 у Лисянському відділі ДВС у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України неї було отримано копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 28.01.2026 щодо стягнення з неї за виконавчим документом – постановою серії АВ №00009251 від 03.12.2025 штрафу в сумі 17000 грн. 03.12.2025 на її вантажному автомобілі DAF XF 95.430 д.н.з. НОМЕР_1 , що перевозив подільний вантаж, автоматично зафіксовано перевищення вагових норм. Згідно з вказаною постановою Державної служби України з безпеки на транспорті серія АВ №00009251 від 03.12.2025 її було притягнуто до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн за перевищення нормативних параметрів, передбачених пунктом 22.5 ПДР України. Враховуючи те, що процедура відкриття виконавчого провадження є наслідком одночасного накладення арешту на майно боржника та інших заходів примусового виконання рішення, що позбавляє її права вільного користування власним майном, позивач змушена була сплатити штраф у розмірі 17000 грн. Із постановою Укртрансбезпеки ОСОБА_1 категорично не згідна, оскільки вважає, що відповідачем порушено її право, визначене у ст. 279-5 КУпАП, згідно якої постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності протягом трьох днів, з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи. Зазначає, що про наявність оскаржуваної постанови серії АВ №00009251 від 03.12.2025 вона дізналась в день одержання постанови про відкриття виконавчого провадження - 28.01.2026, за зареєстрованою адресою її місця проживання, а саме: АДРЕСА_1 . Жодні листи від відповідача на її адресу не надходили. Із трекінгу, вказаному на звороті копії оскаржуваної постанови, не можливо встановити чи направлявся та кому саме направлявся відповідний лист. Оскільки позивач не отримувала постанову, термін на її добровільне виконання не розпочався, а отже, направлення її на примусове виконання у подвійному розмірі є неправомірним. Таким чином, спірна постанова фактично була вручена ОСОБА_1 лише 28.01.2026, тому вона позбавлена була скористатись правом на її оскарження, та як наслідок, нею пропущено встановлений законом строк для звернення до суду. За таких обставин змушена звернутися до суду та просить визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою поважними, визнати протиправною та скасувати постанову серії АВ №00009251 від 03.12.2025. Крім цього, позивач просить суд стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань на її користь грошові кошти у розмірі 17000 грн, що були сплачені як штраф згідно з вищевказаною постановою та судові витрати.
11 лютого 2026 року судом постановлено ухвалу про розгляд зазначеної адміністративної справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
24.02.2026 на адресу суду від представника відповідача – Чернової В.В. через систему «Електронний суд» надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач не погоджується із позовними вимогами та вважає їх необґрунтованими і безпідставними з огляду на наступне. Щодо строку на оскарження постанови про адміністративне правопорушення зазначає, що відповідно до статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. При цьому, частиною четвертою статті 123 КАС України визначено, що якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду. У той же час, положеннями частини другої статті 286 КАС України встановлено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови). Тобто, враховуючи особливості розгляду даної категорії справ законодавцем встановлено скорочений строк для звернення до суду. Позовна заява датована 06.02.2026, при тому, що оскаржувану постанову винесено 03.12.2025, в подальшому скеровано на адресу позивача (пров. Козацький, 5, селище Лисянка Звенигородського району Черкаської області), яка внесена до державних реєстрів, що підтверджується копіями ф. 119 поштових відправлень. Також звертає увагу суду на те, що під час звернення із позовною заявою позивач у відомостях вказала саме вищезазначену адресу, що є свідченням того, що позивач завідомо погоджується, та як мінімум, є обізнаною про можливість надходження поштової кореспонденції за вказаною адресою. Направлення листа рекомендованим повідомленням про вручення на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника. Отже, Укртрансбезпекою виконано всі законодавчо встановлені дії щодо направлення на адресу ОСОБА_1 оскаржуваної постанови, яка внесена до державних реєстрів, однак, позивачем не здійснено відповідних дій щодо її отримання. Таким чином, строк звернення до суду пропущено позивачем, оскільки оскаржувана постанова була скерована на поштову адресу, яка внесена до державних реєстрів позивача рекомендованим листом з повідомленням про вручення, однак, оскаржувана постанова, повернулись із відміткою «за закінченням терміну зберігання». Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися - не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду. Враховуючи те, що положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України врегульовано наслідки недотримання позивачем процесуального строку, просять суд залишити позовну заяву без розгляду. 
Щодо обставин справи, представник відповідача зазначає, що дійсно, абзацом 4 пункту 4 Правил №30 допускається перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 ПДР на 2 % (величина похибки). Таким чином, законодавством чітко встановлено, що перевищення вагових параметрів порівняно з визначеними у пункті 22.5 Правил дорожнього руху в межах 2% не потребує оформлення відповідного дозволу та внесення плати за проїзд. Проте, оскільки вагові параметри транспортного засобу позивача із урахуванням результатів їх зважування відповідачем перевищують нормативи більше ніж на 2%, то такий транспортний засіб вважаються великоваговим та мав здійснювати рух автомобільними дорогами на підставі дозволу. Зі змісту оскаржуваної постанови серії АВ №00009251 від 03.12.2025 вбачається, що розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створених системою за допомогою технічних засобів WIM 9, 9, Головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Степаненком Михайлом Володимировичем, встановлено, що 13.11.2025 о 14 год 15 хв., за адресою Н-01, км 198+300, Черкаська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,450% (3.38 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення. За вказаних обставин постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн. Оскаржувана постанова відповідає усім вимогам та містить усю необхідну інформацію, передбачену Інструкцією з оформлення уповноваженими посадовими особами Державної служби України з безпеки на транспорті матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксовані в автоматичному режимі, затвердженої Наказом МІУ від 27.09.2021 № 512 та КУпАП, в ній зазначено виміряні, з урахуванням похибки, вагові та габаритні параметри транспортного засобу, які перевищили нормативні вагові та/або габаритні параметри транспортних засобів на ділянці автомобільної дороги, а також нормативні габаритно-вагові параметри транспортних засобів на даній ділянці автомобільної дороги. Враховуючи вищевикладене, просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.
25.03.2026 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вдовиченко В.О., через систему «Електронний суд» направила до суду відповідь на відзив, в якому зазначається наступне. До своїх заперечень відповідачем в якості доказу надано копію відправлення за трек-№R067049482431, та із офіційного сайту Укрпошти при перевірці статусу відстеження слідує, що воно було прийнято 04.12.2025 року та по 22.12.2025 року перебувало у селищі Лисянка, 19301, у відділенні Укрпошти. При відстеженні відправлення на сайті Укрпошти, статус «Невдала спроба вручення одержувачу» не відображено, чим не підтверджено, що кур`єр не зміг передати лист одержувачу. 
Згідно Правила надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 270 від 05.03.2009, якщо під час доставки поштового відправлення адресата немає вдома, листоноша виписує паперове повідомлення ф. 22а та вкладає його в абонентську поштову скриньку. Одночасно з вкладанням папірця у скриньку, листоноша зобов`язаний проставити відмітку про причину невручення в аркуші ф. 8 (внутрішня відомість). На зворотному боці самого відправлення (конверта чи посилки) працівник пошти зазначає дату, коли саме повідомлення було залишене у скриньці. Також є вимога - для рекомендованих листів чи повісток - факт неможливості вручення та залишення повідомлення вноситься до електронної системи. А в даному випадку є очевидним, що навіть спроби вручення не відбулось. На доданих копіях листа жодні відмітки (окрім Ф.20) - не здійснено. Позивач стверджує, та вищенаведеним підтверджується, що не отримувала жодних SMS-повідомлень, телефонних дзвінків або паперових повідомлень у поштову скриньку про наявність рекомендованого листа. Відповідачем не надано доказів, які б спростовували слова позивача. Наданий відповідачем на підтвердження своїх заперечень трекінг відправлення із сайту Укрпошта - є неналежним доказом, який не може бути прийнятим судом, оскільки з вказаного не можливо встановити, що саме було відправлено. 
Правилами надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, а саме абзацом 27 пункту 2 передбачено, що документом, який підтверджує надання послуг поштового зв`язку є розрахунковий документ встановленої відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв`язку. Тому, на підтвердження направлення відповідної постанови обов`язково мають додаватися описи вкладення, чеки (квитанції) поштового відділення, що підтверджують факт оплати відправником та надання відділенням зв`язку послуг з пересилання листів з описом вкладення. За змістом пункту 61 Правил надання поштового зв`язку, затверджених Постановою №270 від 05.03.2009 Кабінету Міністрів України, у разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення. Із наведених норм вбачається, що належним доказом направлення оскаржуваної постанови є бланк опису вкладення з номером поштового відправлення, завірений відповідним відділенням зв`язку, разом з фіскальним чеком/квитанцією про відправлення. Тобто, належним доказом надіслання документів є оригінал опису вкладення відправленої поштової кореспонденції, в якому перелічені всі документи, які надсилаються одержувачу, та який засвідчений підписом працівника відділення поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля цього відділення, а також розрахунковий документ поштової установи, а саме оригінал поштової квитанції (чеку). Відповідно, якщо постанову надіслано поштою, то документом, який підтверджує надсилання, є фіскальний чек поштового відділення, опис вкладення у цінний лист. Опис вкладення та квитанцію про оплату поштових послуг відповідачем не було долучено до матеріалів справи. А з огляду на його відсутність в матеріалах справи підтвердження належного відправлення 04.12.2025 року саме оскаржуваної постанови на адресу позивача, то відповідачем не доведено факт направлення та, як наслідок, відсутній доказ вручення позивачу саме предмета оскарження - постанови про накладення адміністративного стягнення. Сама по собі наявність лише фіскального чека або списку згрупованих відправлень без належним чином засвідченого опису вкладення (згідно з п. 61 Правил надання послуг поштового зв`язку) не дозволяє встановити вміст поштового конверта. Це свідчить про порушення процедури, передбаченої Інструкцією № 512, та позбавляє відповідача можливості стверджувати про пропуск позивачем строку на оскарження, оскільки належного повідомлення про винесену постанову фактично не відбулося. Поза тим, звертає увагу суду, що позивач у вказаний період (грудень 2025 року) не мала фізичної можливості відвідати відділення поштового зв`язку. Навіть якби вона отримала відповідне сповіщення (хоча факт отримання сповіщення чи SMS-повідомлення позивач категорично заперечує та відповідачем не доведений), стан її здоров`я унеможливлював пересування поза межами житла. Зважаючи на поважний вік позивача (74 роки) та перенесену хворобу у цей період, що підтверджується доданими медичними документами, позивач перебувала у стані, який виключав можливість активних дій, не мала фізичної можливості залишати місце проживання, відвідувати громадські установи, зокрема відділення поштового зв`язку «Укрпошта», та самостійно пересуватися містом, а тому не мала об`єктивної можливості вчасно отримати поштове відправлення від Укртрансбезпеки та ознайомитися з його змістом. Оскільки поштове відправлення Укртрансбезпеки не було отримано позивачем через відсутність повідомлень з Укрпошти та позивач і не могла мати через об`єктивну неможливість залишити місце проживання, просить поновити строк на оскарження з моменту фактичного ознайомлення з постановою, адже ці обставини, а саме: хвороба та відсутність належних доказів відправлення оскаржуваної постанови з боку органу влади - є безумовними підставами для поновлення строку на захист прав позивача. За викладених обставин, спірна постанова фактично була вручена позивачу лише 28 січня 2026 року, тому позивач позбавлена була як скористатись правом на її оскарження, так і права сплатити штраф в одинарному розмірі згідно ст. 300-2 КУпАП. Враховучи зазначене вище, просять суд відхилити доводи відповідача, викладені у відзиві, а також визнати причини пропуску строку оскарження поважними та задовольнити позов у повному обсязі.
30 березня 2026 року від представника відповідача Чернової В.В. на адресу суду надійшли додаткові пояснення у справі. Представник відповідача зазначає, що представником позивача 25.03.2026 подано відповідь на відзив, однак, звертає увагу суду, що надання відповіді на відзив та надання заперечення у цій категорії справ не передбачено. Щодо відправлення оскаржуваної постанови описом вкладення вважає, що доводи позивача про те, що на підтвердження направлення постанови обов`язково мають надаватися описи вкладення та квитанції про їх оформлення, не відповідають вимогам чинного законодавства та є помилковими. Відповідно до встановленого порядку направлення постанов у справах про адміністративні правопорушення, достатнім є факт їх направлення рекомендованим поштовим відправленням на адресу особи, визначену у встановленому порядку. Нормативно-правове регулювання порядку направлення постанов у справах про адміністративні правопорушення, у тому числі винесених за результатами автоматичної фіксації, не містить вимоги щодо обов`язкового оформлення поштового відправлення з описом вкладення. Законодавством встановлено обов`язок направлення постанови особі, однак не визначено виключного способу підтвердження такого направлення саме через опис вкладення. Постанова у даній справі була направлена відповідачем рекомендованим поштовим відправленням, що відповідає вимогам чинного законодавства. Отже, сам факт направлення рекомендованого поштового відправлення є належним доказом повідомлення особи. Відсутність опису вкладення не свідчить про не направлення постанови та не є порушенням процедури. Постанова про накладення адміністративного стягнення надсилається особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, протягом трьох днів з дня її винесення рекомендованим листом з повідомленням на адресу місця реєстрації (проживання) фізичної особи (місцезнаходження юридичної особи). Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання. У разі невручення постанови адресату за зазначеною в Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань або Єдиному державному демографічному реєстрі адресою днем отримання постанови вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову. З аналізу вказаної норми та виходячи з матеріалів справи вбачається, що постанову серії АВ №00009251 від 03.12.2025 направлено засобами поштового зв`язку з повідомленням про вручення на адресу місця реєстрації (проживання) позивача 03.12.2025 (ШКІ 067049482431), однак відповідно до довідки АТ «Укрпошта» про причини повернення (ф.20) поштове відправлення повернуто у зв`язку із закінченням терміну зберігання 22.12.2025, що підтверджується відповідною накладною. Отже, можна стверджувати, що днем отримання постанови позивачем вважається день повернення поштового відправлення з позначкою про невручення до органу (підрозділу), уповноважена посадова особа якого винесла відповідну постанову, а саме 22.12.2025. Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України №512, якою врегульовано порядок функціонування системи автоматичної фіксації порушень габаритно-вагових норм, передбачено направлення постанов особам засобами поштового зв`язку. При цьому не містить вимоги щодо обов`язкового оформлення опису вкладення, не встановлює додаткових умов щодо форми підтвердження направлення, передбачає саме факт направлення постанови як достатню умову повідомлення особи. Отже, відповідач діяв у повній відповідності до вимог зазначеної постанови. Днем отримання постанови є дата, зазначена в поштовому повідомленні про вручення її особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, або повнолітньому члену сім`ї такої особи. У разі якщо особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, відмовляється від отримання постанови, днем отримання постанови є день проставлення в поштовому повідомленні відмітки про відмову від її отримання. Враховуючи те, що положеннями пункту 8 частини першої статті 240 КАС України врегульовано наслідки недотримання позивачем процесуального строку, просять суд залишити позовну заяву без розгляду.
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, звернулися до суду із заявою про розгляд справи без їх участі, позов просили задовольнити. 
Представник відповідача Чернова В.В. у судовому засіданні позов не визнала, з підстав, що викладені у відзиві та додаткових поясненнях. Вважає, що ОСОБА_1 була належним чином повідомлена, їй було направлено рекомендованим листом з повідомленням постанову, яка повернулася до відправника без вручення. Заперечувала проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність.
Суд, заслухавши представника відповідача, вивчивши відзив та дослідивши надані до суду докази в їх сукупності із обставинами у справі, приходить до наступного висновку.
Положеннями ч. 6 ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Адміністративне правопорушення - це вчинок, який має форму або дії, або бездіяльності. Проте, щоб вчинок можна було кваліфікувати як адміністративне правопорушення, він повинен мати сукупність юридичних ознак, що визначають склад правопорушення, а саме: об`єктивну сторону, об`єкт, суб`єктивну сторону (внутрішня сторона діяння, елементами якої є вина, мотив і мета) і суб`єкт. Наявність усіх ознак правопорушення є єдиною підставою для притягнення правопорушника до відповідальності. Якщо відсутня хоча б одна з ознак правопорушення, особа не може бути притягнута до відповідальності. Відповідно до вимог ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 245 КУпАП України визначає, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
На підставі вимог ст.252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно з ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Матеріалами справи встановлено, що постановою Державної служби України з безпеки на транспорті серія АВ №00009251 від 03.12.2025 року було притягнуто ОСОБА_1 до відповідальності за ч. 2 ст. 132-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн за перевищення нормативних параметрів, передбачених пунктом 22.5 ПДР України.
Оскаржувану постанову позивач отримала 28.01.2026 після повідомлення її про відкриття виконавчого провадження. Доказів протилежного суду не надано. Відтак, суд приходить до висновку про поважність причин пропуску звернення до суду з позовною заявою, а тому цей строк підлягає поновленню.
Зі змісту оскаржуваної постанови серії АВ №00009251 від 03.12.2025 вбачається, що розглянувши відомості з матеріалів інформаційного файлу, створених системою за допомогою технічних засобів WIM 9, 9, Головним спеціалістом відділу впровадження систем автоматичної фіксації порушень управління автоматичної фіксації порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті Департаменту державного нагляду (контролю) за безпекою на наземному транспорті, Степаненком Михайлом Володимировичем, встановлено, що 13.11.2025 о 14 год 15 хв., за адресою Н-01, км 198+300, Черкаська обл., автоматичним пунктом фіксації адміністративних порушень у сфері безпеки на автомобільному транспорті зафіксовано транспортний засіб DAF XF 95.430, д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідальна особа допустила рух транспортного засобу із перевищенням нормативних параметрів зазначених пунктом 22.5 ПДР України: перевищення загальної маси транспортного засобу на 8,450% (3.38 тон), при дозволеній максимальній фактичній масі 40 тон, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 132-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення та постановою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 8500 грн.
Судом встановлено, що 28.01.2026 начальником Лисянського відділу ДВС України у Звенигородському районі Черкаської області Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Вдовиченко Н.М. було відкрито виконавче провадження № 80113174 про стягнення із громадянина ОСОБА_1 подвійного розміру штрафу в порядку ст.308 КУпАП у сумі 17000 грн в дохід держави відповідно до постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серія АВ №00009251 від 03.12.2025.
Згідно квитанції №0.0.47.35032901.1 від 28.01.2026 позивачем ОСОБА_1 сплачено штраф у розмірі 17000 грн. 
Позивач фактично не оспорює обставини правопорушення та не заперечує свою винуватість, підставою для звернення до суду з позовом є незгода з подвійним розміром штрафу, оскільки постанову серії АВ №00009251 від 03.12.2025 вона не отримувала, про рекомендований лист обізнана не була.
Згідно до рекомендованого поштового відправлення, 03.12.2025 відповідачем було направлено лист за адресою: АДРЕСА_1 .
Трек-номер дозволяє відстежити місце перебування відправлення і його маршрут від пункту відправлення до пункту призначення. Також за допомогою цього ідентифікатора, як встановлено з тексту і символів трекінгу, можна уточнити чи відправлення було вручено.
При цьому, за даними трекінгу поштового відправлення АТ «Укрпошта» №R067049482431, вбачається, що повістку 29.12.2025 було повернуто відправнику з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Так, позицією Верховного Суду, яку викладено окремою ухвалою від 23.01.2016 у справі №761/15565/16-ц визначено невідповідність вимогам закону практики Акціонерного товариства «Укрпошта» щодо повернення рекомендованого поштового відправлення відправнику (у вказаній справі мова йшла про судові повістки) із зазначенням причини повернення – «за закінченням терміну зберігання».
Відповідно до умов пункту 2.3. Статуту АТ «Укрпошта», затвердженого наказом Міністерства інфраструктури України від 14 грудня 2018 року № 611, АТ «Укрпошта» у своїй діяльності керується Конституцією України, законодавством України, у тому числі законодавством щодо запобігання корупції, актами Всесвітнього поштового союзу, Статутом, а також внутрішніми документами АТ «Укрпошта», прийнятими відповідно до Статуту.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 10 січня 2002 року № 10-р «Про національного оператора поштового зв`язку» АТ «Укрпошта» є національним оператором поштового зв`язку.
Закон України від 04 жовтня 2001 року № 2759-III «Про поштовий зв`язок» згідно його преамбули визначає правові, соціально-економічні та організаційні основи діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку, а також регулює відносини між органами державної влади та органами місцевого самоврядування, операторами поштового зв`язку і користувачами їх послуг.
Відносини у сфері надання послуг поштового зв`язку регулюються Конституцією України, цим та іншими законами України і прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами (частина перша статті 2 Закону про поштовий зв`язок).
Абзац другий та восьмий частини першої статті 3 Закону про поштовий зв`язок основними засадами діяльності у сфері надання послуг поштового зв`язку зазначають захист інтересів користувачів у сфері надання послуг поштового зв`язку та єдність правил, стандартів і норм у сфері надання послуг поштового зв`язку.
Згідно з абзацами шістнадцятим та дев`ятнадцятим частини першої статті 1 Закону про поштовий зв`язок пересилання поштових відправлень - сукупність операцій з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень. Послуги поштового зв`язку - продукт діяльності оператора поштового зв`язку з приймання, обробки, перевезення та доставки (вручення) поштових відправлень, виконання доручень користувачів щодо поштових переказів, банківських операцій, спрямований на задоволення потреб користувачів.
Оператори поштового зв`язку надають послуги з пересилання внутрішніх поштових відправлень, до яких, зокрема, належать рекомендовані листи (абзац четвертий пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 в редакції, чинній на момент направлення копії відповідного судового рішення. Рекомендованим поштовим відправленням є, зокрема, реєстрований лист, який приймається для пересилання без оцінки відправником вартості його вкладення (абзац двадцять сьомий пункту 2 Правил). У разі подання для пересилання, зокрема, реєстрованого поштового відправлення з повідомленням про його вручення відправник заповнює бланк повідомлення на свою поштову адресу або адресу особи, якій за його дорученням належить надіслати повідомлення після вручення поштового відправлення, поштового переказу (абзац перший пункту 62 Правил).
Згідно із абзацом восьмим пункту 2 Правил вручення поштового відправлення - виробнича операція, яка полягає у видачі поштового відправлення одержувачу.
Відповідно до абзацу вісімнадцять пункту 2 Правил повідомлення про вручення поштового відправлення - повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення та прізвище одержувача.
Відповідно до абзацу третього пункту 116 Правил у разі невручення рекомендованого листа з поважних причин рекомендований лист разом з бланком повідомлення про вручення повертається за зворотною адресою не пізніше ніж через п`ять календарних днів з дня надходження листа до об`єкта поштового зв`язку місця призначення із зазначенням причини невручення.
Ані Закон про поштовий зв`язок, ані Правила не передбачають для повідомлень, направлених рекомендованим листом, довідки із зазначенням причини повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання», яка засвідчується підписом працівника поштового зв`язку та відбитком календарного штемпеля. Зазначене за своїм сутнісним змістом не є причиною невручення, а є причиною повернення. З зазначених норм права випливає, що у разі повернення рекомендованого листа, мають зазначатись причини невручення, а не причини повернення такого рекомендованого листа.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) зроблено висновок, що «приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Окрім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду».
Отже, виходячи з проаналізованих норм права, практики Верховного Суду та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку щодо недоведеності відповідачем правомірності подвійного стягнення штрафу відповідно до оскаржуваної постанови, оскільки позивач не отримувала постанову, термін на її добровільне виконання не розпочався, а отже, направлення її на примусове виконання у подвійному розмірі є неправомірним.
Згідно з частиною першою статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із «Переліком кодів бюджетної класифікації в розрізі органів, що контролюють справляння надходжень бюджету», як додатку до постанови Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2011року № 106, визначено, що Укртрансбезпека є контролюючим органом щодо доходів бюджету за такими кодами бюджетної класифікації, серед іншого, 21081800.
Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 215, наказу Міністерства фінансів України від 31 грудня 2013 року № 1203 «Про затвердження Плану рахунків бухгалтерського обліку в державному секторі», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 25 січня 2014 року за № 161/24938, та з метою переходу на нову автоматизовану систему бухгалтерського обліку казначейського виконання державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, наказом Державної казначейської служби України від 28.11.2019 року № 336, затверджено Довідник відповідності символу звітності коду класифікації доходів бюджету.
За кодом класифікації доходів бюджету 21081800, обліковуються платежі у вигляді адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, накладені Державною службою України з безпеки на транспорті.
Відповідно до Бюджетного кодексу України та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого Указом Президента України від 08 квітня 2011 року № 446, наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787 затверджено «Порядок повернення (перерахування) коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів».
Пунктами 1, 2 розділу 1 Порядку № 787 передбачено, що цей Порядок розроблено на виконання статей 43, 45, 78 та 112 Бюджетного кодексу України, статті 43 Податкового кодексу України, статті 301 Митного кодексу України, статті 7 Закону України «Про судовий збір» та Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 серпня 2014 року N 375.
Порядок № 787 визначає процедури повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів, а саме: податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджету, коштів від повернення до бюджетів бюджетних позичок, фінансової допомоги, наданої на поворотній основі, та кредитів, у тому числі залучених державою (місцевими бюджетами) або під державні (місцеві) гарантії.
Згідно із пунктом 5 розділу 1 Порядку № 787, повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету або на єдиний рахунок (у разі його використання) податків, зборів, пені, платежів та інших доходів бюджетів, перерахування між видами доходів і бюджетів коштів, помилково та/або надміру зарахованих до відповідних бюджетів через єдиний рахунок, здійснюється за поданням (висновком, повідомленням) органів, що контролюють справляння надходжень бюджету, а при поверненні судового збору (крім помилково зарахованого) - за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
У разі повернення помилково або надміру зарахованих до бюджету зборів, платежів та інших доходів бюджетів (крім зборів та платежів, контроль за справлянням яких покладено на органи Державної податкової служби України та органи Державної митної служби України), подання подається до відповідного головного управління Казначейства, Казначейства за формою згідно з додатком 1 до цього Порядку.
Дослідження наведених правових норм та застосування їх при вирішенні даного адміністративного спору із врахуванням встановлених у справі обставин, які підтверджуються належними доказами, дає суду підстави зробити висновок про те, що Державна служба України з безпеки на транспорті є органом, що контролює справляння надходжень платежів до бюджету за кодом 21081800 платежі у вигляді адміністративних штрафів за адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані в автоматичному режимі, накладені Державною службою України з безпеки на транспорті.
Суд вважає, що за таких обставин необхідно зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті здійснити відповідно до «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, подання (висновок, повідомлення) до Державної казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 надміру сплаченого до бюджету штрафу в сумі 8500 грн, що відкрите на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00009251 від 03.12.2025.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вказує, що відповідно до частини 3 статті 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з Державної служби України з безпеки на транспорті за рахунок бюджетних асигнувань слід стягнути на корить позивача сплачений судовий збір у розмірі 850 грн. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною, скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення та стягнення незаконно стягнутих коштів – задовольнити частково. 
Визнати причини пропуску строку звернення до суду з позовною заявою поважними.
Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване в автоматичному режимі, стосовно особи, яка має реєстрацію місця проживання/перебування (місцезнаходження юридичної особи) на території України серії АВ № 00009251 від 03.12.2025 року в частині примусового стягнення штрафу із ОСОБА_1 у розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) гривень. 
Зобов`язати Державну службу України з безпеки на транспорті здійснити відповідно до «Порядку повернення коштів, помилково або надміру зарахованих до державного та місцевих бюджетів», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 03.09.2013 року № 787, подання (висновок, повідомлення) до Державного казначейської служби України про повернення ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), надміру сплаченого до бюджету штрафу в сумі 8500 грн (вісім тисяч п`ятсот гривень), згідно квитанції (код № 9404-5574-0536-3139 від 28.01.2026 року, призначення платежу – штраф за виконавчим провадженням 80113174), що відкрите на підставі постанови Державної служби України з безпеки на транспорті серії АВ №00009251 від 03.12.2025.
Стягнути на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 850 (вісімсот п`ятдесят гривень) за рахунок бюджетних асигнувань Державної служби України з безпеки на транспорті (Укртрансбезпека).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повний текст рішення складений 06.04.2026.
Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Державна служба України з безпеки на транспорті, код ЄДРПОУ: 39816845, місцезнаходження: вул. Антоновича, 51 м. Київ.

Суддя Наталія БЕСАРАБ