ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2127/26 Справа № 203/1387/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко С.В. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого – Свистунової О.В.,
суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.,
за участю секретаря – Піменової М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року про забезпечення 
позову Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «НАФТА АЛЬЯНС ТРЕЙД», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж самочинно побудованого нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та припинення права, –    

В С Т А Н О В И Л А:

У провадженні Центрального районного суду міста Дніпра перебуває цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Рудкевич Євген Володимирович, Товариство з обмеженою відповідальністю «НАФТА АЛЬЯНС ТРЕЙД», приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Товариство з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп», Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж самочинно побудованого нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та припинення права.

19 серпня 2025 року від представника Дніпровської міської ради надійшла до суду першої інстанції заява про забезпечення позову, в якій він просив вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом заборони ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме: щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та шляхом заборони державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1 . 
Заява мотивована тим, що ухвалою суду від 24 квітня 2020 року було вжито заходів забезпечення позову у цивільній справі № 203/1387/20 шляхом заборони вчиняти дії щодо відчуження спірного нерухомого майна, проте зазначені заходи були скасовані ухвалою суду від 13 травня 2024 року. Після скасування 12 березня 2025 року Верховним Судом рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року та постанови Дніпропетровського апеляційного суду від 20 березня 2024 року в частині вирішення вимог первісного позову, до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла на новий розгляд цивільна справа за позовом Дніпровської міської ради до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Групп», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов Антон Олексійович, Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж самочинно побудованого нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та припинення права. Після скасування заходів забезпечення позову відповідачем (ТОВ «Дипломат Груп») вчинено дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна, а саме - укладення договору купівлі-продажу автозаправної станції № 1350 від 04.07.2024, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , між ТОВ «Дипломат Груп», код ЄДРПОУ 34535669, та ОСОБА_1 , код РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1945570612101, номер запису про право власності: 55725598, державний реєстратор - приватний нотаріус ДМНО Рудкевич Є. В., що підтверджується інформацією з Реєстру речових прав на нерухоме майно. Ухвалою суду від 19 серпня 2025 року судом було прийнято заяву позивача Дніпровської міської ради про зміну предмету позову, заміну неналежного відповідача належним та залучення третіх осіб без самостійних вимог. Саме вчинення відповідачем дій з відчуження спірного майна після скасування заходів забезпечення є підтвердженням ризику, який обґрунтовує необхідність вжиття повторного забезпечення позову. Враховуючи викладене саме такі заходи забезпечення позову, на думку представника позивача, є співмірними із позовними вимогами та здатні забезпечити ефективний захист прав та інтересів позивача, усунути ризики відчуження майна та зробити можливим реалізацію в майбутньому акту правосуддя у разі задоволення позову.
Ухвалою судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року Заяву Дніпровської міської ради про забезпечення позову задоволено.
Заборонено ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .
Заборонено державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі, щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Дніпровською міською радою 05.01.2026 року було подано відзив на апеляційну скаргу, просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити у повному обсязі, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Представником апелянтки ОСОБА_1 - адвокатом Яланською Ю.П. було подано до суду апеляційної інстанції письмові пояснення щодо відзиву на апеляційну скаргу.

Інші учасники справи не скористалися своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом, але в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції. 

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про отримання документів в Електронному суді.

01.04.2026 року від представника  ОСОБА_1 — ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. 
Клопотання мотивоване тим, що представник ОСОБА_1 приймає участь у невідкладних слідчих діях у кримінальному провадженні № 42025041110000657 від 14.11.2025, як захисник підозрюваного ОСОБА_4 , у час, на який призначено судове засідання, та не зможе бути присутньою у судовому засіданні. У зв`язку з чим представник просив визнати причини неявки поважними, та відкласти розгляд даної справи на іншу дату.

Проте, колегія суддів звертає увагу, що представником ОСОБА_1 — ОСОБА_3 не було надано суду належних доказів на підтвердження зазначених обставин.
Крім того, особисто ОСОБА_1 , належним чином сповіщена про час та місце слухання даної справи апеляційним судом до суду не з”явилась, що підтверджено довідками про отримання документів, причини своєї неявки суду не повідомила.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність нез`явившихся сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у квітні 2020 року Дніпровська міська рада звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Дипломат Груп» (далі – ТОВ «Дипломат Груп»), треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж самочинно побудованого нерухомого майна, скасування державної реєстрації права власності та припинення права.
Позовну заяву обґрунтувала тим, що 23 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Деллаловим А. О., як державним реєстратором, внесено запис про право власності № 33842949 за ОСОБА_2 на об`єкт нерухомого майна – автозаправну станцію (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1945570612101), загальною площею 2,7 кв. м, яка складається з літ. «А» – операторська; літ. «В» – навіс; літ. «Б під В» – колонка; літ. «Г» під В» – резервуар; літ. «Д» – вбиральня; літ. «Е» – навіс; літ. «Ж під Е» – колонка; літ. «З під Е» – резервуар; літ. «І» – мостіння, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності є дозвіл на виконання будівельних робіт, серія та номер 378/2010-04, виданий 18 листопада 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області, та декларація про готовність об`єкта до експлуатації, серії та номер ДП 14211032240, видана 18 листопада 2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Відповідно до листа Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області від 04 березня 2020 року відсутня інформація щодо видачі/реєстрації документів, що дають право на виконання будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресою: АДРЕСА_1 . Таким чином, правовстановлюючий документ, на підставі якого за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на автозаправну станцію за адресою: АДРЕСА_1 , уповноваженим органом не видавався. Крім того, обов`язковою умовою для отримання дозволу на виконання будівельних робіт було надання ОСОБА_2 документів, що засвідчують право власності або користування земельною ділянкою. Проте земельна ділянка на АДРЕСА_1 ані ОСОБА_2 , ані будь-якій іншій особі під будівництво не надавалось. Право власності або користування на неї також не надавалось. Вказана земельна ділянка, на якій розташовано самочинно побудоване нерухоме майно, належить територіальній громаді м. Дніпра в особі Дніпровської міської ради та віднесена до земель комунальної власності. За відсутності правових підстав щодо набуття ОСОБА_2 права власності на автозаправну станцію на АДРЕСА_1 , остання 25 жовтня 2019 року уклала іпотечний договір із ТОВ «Дипломат Груп», згідно з яким передала вказане вище нерухоме майно в іпотеку. Надалі на підставі нотаріально посвідченої заяви від 30 листопада 2019 року право власності на підставі іпотечного договору було зареєстровано за ТОВ «Дипломат Груп».
Посилаючись на вказані обставин та з урахуванням зміни предмета позову, Дніпровська міська рада остаточно просила суд усунути їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою на АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 та ТОВ «Дипломат Груп» провести демонтаж самочинно побудованої автозаправної станції, загальною площею 2,7 кв. м, що складається з: літ. «А» – операторська; літ. «В» – навіс; літ. «Б під В» – колонка; літ. «Г під В» – резервуар; літ. «Д» – вбиральня; літ. «Е» – навіс; літ. «Ж під Е» – колонка; літ. «З під Е» – резервуар; літ. «І» – мостіння, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 ; а також просила суд скасувати державну реєстрацію права власності на вказаний об`єкт нерухомості, із закриттям розділу та припиненням права на нього за відповідачами.
У лютому 2021 року ТОВ «Дипломат Груп» звернулося до суду із зустрічним позовом до Дніпровської міської ради, ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Деллалов А. О., Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, про визнання дійсним іпотечного договору, визнання добросовісним набувачем.
Зустрічну позову заяву ТОВ «Дипломат Груп» обґрунтувало тим, що право власності на автозаправну станцію на АДРЕСА_1 набуто ним на законних підставах, відповідно до укладеного 25 жовтня 2019 року із ОСОБА_2 іпотечного договору. На момент укладання цього договору автозаправна станція належала ОСОБА_2 на праві приватної власності та таке право зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на іпотечне майно здійснено законно, з дотримання умов договору та вимог чинного законодавства. Також вказувало, що ОСОБА_2 мала право на проведення підготовчих та будівельних робіт спірної автозаправної станції, що стало підставою для прийняття вказаного закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію. Зокрема, матеріали справи місять копію декларації про готовність спірного об`єкта нерухомості до експлуатації та дозвіл на виконання будівельних робіт. При цьому останній було видано Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області 18 листопада 2010 року, тобто до набрання чинності Порядком ведення єдиного реєстру отриманих повідомлень про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про початок виконання підготовчих та будівельних робіт, виданих дозволів на виконання будівельних робіт, зареєстрованих декларацій про готовність об`єкта до експлуатації та виданих сертифікатів, відмов у реєстрації таких декларацій та у видачі таких дозволів і сертифікатів, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 92. Споруди за адресою: АДРЕСА_1 , збудовані ще в 2011 році та є нерухомим майном, що підтверджується технічним паспортом від 03 квітня 2013 року. Реєстрація декларації про готовність об`єкта до експлуатації є обов`язком державних органів, а єдиними документом, що надається замовнику на підтвердження реєстрації декларації, є сама декларація з відміткою про реєстрацію, проставленою Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області. Таким чином, рішення про реєстрацію права власності на нерухоме майно на АДРЕСА_1 було прийнято на підставі належних документів, право власності виникло та було зареєстровано за ОСОБА_2 законно. З боку ТОВ «Дипломат Груп» жодного самовільного захоплення земельної ділянки під спірною автозаправною станцією не було.
З огляду на викладене, ТОВ «Дипломат Груп» просило суд визнати дійсним іпотечний договір від 25 жовтня 2019 року, укладений із ОСОБА_2 , а також визнати його добросовісним набувачем автозаправної станції на АДРЕСА_1 .
Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року у задоволенні позову Дніпровської міської ради та зустрічного позову ТОВ «Дипломат Груп» відмовлено. 

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2024 року апеляційні скарги ТОВ «Дипломат Груп» та Дніпровської міської ради залишено без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року – без змін. 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 березня 2025 року касаційну скаргу Дніпровської міської ради задоволено частково. Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 20 березня 2024 року в частині вирішення вимог первісного позову Дніпровської міської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов`язання провести демонтаж самочинно побудованого нерухомого майна скасувати, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
04 липня 2024 року між ТОВ «Дипломат Груп» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автозаправної станції, за умовами якого, ТОВ «Дипломат Груп» (Продавець) передав у власність ОСОБА_1 (Покупець), а ОСОБА_1 прийняла у власність автозаправну станцію, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 
Отже, на даний час право приватної власності на вказане нерухоме майно, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1945570612101, зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра було задоволено заяву позивача про зміну предмету позову та залучено, у тому числі, у якості співвідповідача ОСОБА_1 . 
Згідно з частинами першою, другою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому його виконанні.

Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову (пункт 3 частини першої статті 151 ЦПК України).

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення заяви про забезпечення позову. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

У частині першій статті 150 ЦПК України закріплено види забезпечення позову. Позов, зокрема, забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності та обґрунтованості запропонованого заявником способу забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним способом забезпечення позову та предметом позову, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він просить накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і мають застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 дійшла висновку, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, – навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 грудня 2024 року у справі № 405/2886/23 (провадження № 61-13530св23) зазначено, що:

«Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності від конкретного випадку. Під час вжиття заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2024 року у справі № 201/9686/23».

Врахувавши обґрунтованість ризиків невиконання можливого рішення суду, та те, що вжиття заходів забезпечення позову в даному випадку виступає як спосіб гарантування обов`язкового виконання судового рішення у разі задоволення позовних вимог і не створює невиправданих обмежень апелянту в його правах, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для забезпечення позову.
При цьому суд першої інстанції правильно вважав за потрібне заборонити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), а також будь-яким іншим особам вчиняти будь-які дії (купівля-продаж, міна, найм, виділ часток та інше) по відчуженню, реалізації, передачі іншим особам та переоформленню документів на нерухоме майно, а саме щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ; та заборона державному реєстратору вчиняти будь-які дії (в тому числі реєстрацію та перереєстрацію права власності, внесення записів про накладення арештів, заборон на відчуження, записів про іпотеку інші дії передбачені чинним законодавством), окрім дій по виконанню ухвали суду про забезпечення даного позову по цій справі щодо автозаправної станції, загальної площі 2,7 кв.м., яка складається з літ. А- операторська, літ. В- навіс, літ. Б під В- колонка, літ. Г під В- резервуар, літ. Д - вбиральня, літ. Е - навіс, літ. Ж під Е- колонка, літ. З під Е -резервуар, І-мостіння, яка знаходиться по АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що між сторонами виник спір щодо усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, а також беручи до уваги те, що відповідач після скасування попередніх заходів забезпечення позову здійснив дії з відчуження спірного майна, та невжиття заходів забезпечення позову у справі, може призвести до утруднення виконання рішення суду.
Встановлений судом спосіб забезпечення позову є співмірними із заявленими позовними вимогами та будуть достатнім інструментом забезпечення ефективності судового захисту, забезпечить баланс прав та обов`язків сторін у справі та усуне можливі подальші судові спори в разі задоволення заявлених позовних вимог.
Аргумент апеляційної скарги стосовно обґрунтованості позовних вимог, колегія суддів звертає увагу, що це є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується під час розгляду заяви про забезпечення позову, оскільки при розгляді питань про забезпечення позову суд лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

Колегією суддів не встановлено будь-яких обставин, які б свідчили про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, а тому суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.
Отже, доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для забезпечення позову у цій справі, безпідставності застосування заходів забезпечення позову є необґрунтованими.
Місцевий суд обґрунтовано вважав за необхідне задовольнити заяву про забезпечення позову. Судом першої інстанції надано заявнику можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення, яким буде забезпечено судовий захист його законних прав, свобод та інтересів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що з`ясувавши в достатньо повному об`ємі права та обов`язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції ухвалив судове рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів проходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення – без змін.

Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, –

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу судді Центрального районного суду міста Дніпра від 20 серпня 2025 року про забезпечення позову – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 02 квітня 2026 року.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: М.М. Пищида

І.Ю. Ткаченко