ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2026 року	м. Ужгород	№ 826/4817/14 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Дору Ю.Ю.
суддів: Іванчулинець Д.В., Микуляк П.П.,
при секретарі судового засідання - Тереля А.А.
за участю:
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – Глухенького О.А.,
представника відповідача-1– Ткачук Я.О..,
представника відповідача-2 - Ладан Є.В.,
представника відповідача-2 - Строган М.М.,
представник відповідача-3 – не з`явився.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференцзв`язку адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування розпорядження та наказу, -

В С Т А Н О В И В:

До Окружного адміністративного суду міста Києва ОСОБА_1 звернувся з позовом до Кабінету Міністрів України, Державної виконавчої служби України, Міністерства юстиції України, Прем`єр-міністра України, в якому просив (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 29.09.2017):
- визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України №177-р від 12 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України;
- визнати протиправним та скасувати наказ Державної виконавчої служби України №139/К від 17.03.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Державної виконавчої служби України;
- зобов`язати Кабінет Міністрів України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Державної виконавчої служби України з 13.03.2014 року видавши відповідне розпорядження;
- зобов`язати Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Державної виконавчої служби України видавши наказ;
- стягнути з Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня по 30 вересня 2017 року в розмірі 424420,63 грн.;
- допустити негайне виконання постанови суду у частині позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді першого заступника голови Державної виконавчої служби України та стягнення з Державної виконавчої служби України на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за однин місяць.
За результатами розгляду адміністративної справи за вказаним позовом Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 11.09.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2014 року без змін.
У подальшому Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16.05.2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив.
Постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 04 червня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.05.2017 року прийнято справу до провадження та призначено судове засідання.
29.09.2017 року ОСОБА_1 подано до суду заяву про процесуальне правонаступництво та зміну позовних вимог.
20.09.2017 ухвалою суду, яка занесена до журналу судового засіданні від 20.09.2017 судом прийнято до розгляду заяву про зміну позовних вимог.
У подальшому розгляд справи неодноразово відкладався
13 грудня 2022 року Верховна Рада України прийняла Закон України № 2825-ІХ «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі Закон № 2825), який набрав чинності 15 грудня 2022 року.
На підставі ст. 1 Закону № 2825 Окружний адміністративний суд міста Києва ліквідований.
На підставі п. 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2825 (в редакції Закону № 3863) проведений автоматизований розподіл адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України з урахуванням навантаження, за принципом випадковості та відповідно до хронологічного надходження справ відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженому наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399.
За результатами автоматизованого розподілу адміністративних справ, які не розглянуті Окружним адміністративним судом міста Києва, між окружними адміністративними судами України, ця справа передана на розгляд та вирішення Закарпатському окружному адміністративному суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано для розгляду судді Дору Ю.Ю.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 06 березня 2025 року прийняти до провадження адміністративну справу № 826/4817/14.
На підставі службової записки судді Дору Ю.Ю. від 10.03.2025 року, протоколом автоматизованого визначення складу колегії суддів від 10.03.2025 року допризначено двох суддів: Іванчулинець Д.В. та Микуляк П.П..
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року прийнято заяву ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог.
Замінено в адміністративній справі №826/4817/14 відповідача Державну виконавчу службу України (код ЄДРПОУ 37471975) на правонаступника Міністерство юстиції України (код ЄДРПОУ 00015622).
У подальшому Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 02.10.2025 року ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року скасовано та прийняти нову постанову, якою у задоволення заяви ОСОБА_1 про уточнення позовних вимог відмовлено.
03 листопада 2025 року ОСОБА_1 було подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просить суд: прийняти до розгляду заяву про збільшення позовних вимог. Викласти позовні вимоги з врахуванням збільшення розміру позовних вимог у такій редакції:
1. Визнати протиправним та скасувати розпорядження Кабінету Міністрів України № 177-р від 12 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Державної виконавчої служби України.
2. Визнати протиправним та скасувати наказ Державної виконавчої служби України № 139/К від 17.03.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Державної виконавчої служби України.
3. Зобов`язати Кабінет Міністрів України та/або Міністерство юстиції України поновити ОСОБА_1 на аналогічній/рівнозначній посаді.
4. Стягнути солідарно з Кабінет Міністрів України та Міністерства юстиції України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13 березня 2014 року по 28 жовтня 2025 року в розмірі 1 406 760,60 грн.
5. Допустити негайне виконання постанови суду у частині позовних вимог щодо поновлення ОСОБА_1 на аналогічній/рівнозначній посаді та стягнути солідарно з Кабінет Міністрів України та Міністерства юстиції України на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за один місяць.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 27.01.2026 року вказану заяву про збільшення позовних вимог прийнято та розгляд справи здійснюється з урахуванням збільшених позовних вимог.
Позивач та представник позивача позовні вимоги (збільшені) підтримали у повному обсязі. В обґрунтування позовних вимог зазначили, що звільнення позивача відбулося протиправно та дискримінаційно. Позивач вказав, що він перебував на державній службі, а відтак на підставі ч. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» зміна керівника або складу державного органу не може бути підставою для припинення державної служби.
Представник відповідача-1 та представник відповідача-2 у засіданні заперечували проти позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача-3 у судове засідання не з`явився.
Відповідачі проти заявленого позову заперечили, посилаючись на те, що оскаржувані позивачем рішення прийняті правомірно, оскільки відповідають вимогам законодавства.
В ході розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 Указом Президента України №113/2011 від 17.01.2011р. та наказом Державної виконавчої служби України №2/К від 07.06.2011р. призначено на посаду першого заступника голови Державної виконавчої служби України.
Розпорядженням Кабінету Міністрів України №177-р від 12.03.2014р. та наказом Державної виконавчої служби України №139/К від 17.03.2014р. позивача звільнено з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України на підставі абз. 3 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади».
Відповідно до частини першої статті 117 Конституції України та статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції та на виконання Конституції та законів України видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно з частиною 2, 3 статті 49 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» акти Кабінету Міністрів України нормативного характеру видаються у формі постанов Кабінету Міністрів України, акти Кабінету Міністрів України з організаційно-розпорядчих та інших поточних питань видаються у формі розпоряджень Кабінету Міністрів України.
Відповідно до абзацу 7 частини 2 параграфу 30 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.07 № 950, акти Кабінету Міністрів з кадрових питань видаються у формі розпоряджень.
Згідно до положень статті 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує роботу міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, які забезпечують проведення державної політики у відповідних сферах суспільного і державного життя, виконання Конституції та законів України, актів Президента України, додержання прав і свобод людини та громадянина. Діяльність центральних органів виконавчої влади, керівники яких не входять до складу Кабінету Міністрів України, спрямовується і координується міністрами. Питання діяльності таких центральних органів виконавчої влади представляють відповідні міністри, до сфери спрямування і координації яких належать ці органи.
Кабінет Міністрів України призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем`єр-міністра України: перших заступників і заступників керівників інших центральних органів виконавчої влади.
Розгляд питання щодо призначення та звільнення з посади першого заступника керівника центрального органу виконавчої влади також регулюється Законом України «Про центральні органи виконавчої влади».
Так, згідно ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
Керівник центрального органу виконавчої влади може мати не більше двох заступників, які призначаються на посади та звільняються з посад Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
У разі звільнення керівника центрального органу виконавчої влади, в тому числі центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, перші заступники та заступники відповідного керівника центрального органу виконавчої влади звільняються з посад Кабінетом Міністрів України.
Пропозиції Прем`єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади. Керівник центрального органу виконавчої влади вносить на розгляд міністра пропозиції щодо призначення на посади та звільнення з посад своїх заступників.
Так, на виконання вимог абзацу другого частини 1 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», голова Державної виконавчої служби України 06.03.2014 року вніс на розгляд Міністра юстиції України пропозицію щодо звільнення з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 , лист від 06.03.2014 року №7-19/77282-2.
Міністр юстиції України, керуючись вимогами абзацу 2 частини 2 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» 11.03.2014 року вніс пропозицію Прем`єр-міністру України щодо звільнення з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України ОСОБА_1 , лист від 11.03.2014 року №14-9/159.
У подальшому Кабінетом Міністрів України прийнято Розпорядження № 177-р від 12 березня 2014 року про звільнення позивача ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України.
Наказом Державної виконавчої служби України від 17.03.2014р. №139/К Про звільнення ОСОБА_1 було оголошено розпорядження Кабінету Міністрів України № 177-р від 12 березня 2014 року про звільнення позивача з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України.
Отже, розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.03.2014 № 177-р та наказ Державної виконавчої служби України від 17.03.2014р. №139/К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Державної виконавчої служби України відповідно до абзацу третього частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» прийняті відповідачами 1 та 2 в межах компетенції на підставі, в порядку та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому позовні вимоги щодо визнання протиправним та скасування розпорядження Кабінету Міністрів України №177-р від 12 березня 2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника голови Державної виконавчої служби України відповідно до абзацу третього частини першої статті 19 Закону України "Про центральні органи виконавчої влади" та визнання протиправним та скасування наказу Державної виконавчої служби України №139/К від 17.03.2014 року про звільнення ОСОБА_1 з посади першого заступника Голови Державної виконавчої служби України 17 березня 2014 року відповідно до абзацу 3 частини 1 статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» задоволенню не підлягають.
ОСОБА_1 є державним службовцем із спеціальним статусом, оскільки він був призначений та звільнений з посади не в загальному порядку, який передбачений для державних службовців апарату центрального органу виконавчої влади, а призначений та звільнений відповідно до статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», а тому посилання ОСОБА_1 на Кодекс законів про працю України є необґрунтованим.
Відповідно до частини першої статті 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» у разі звільнення керівника центрального органу виконавчої влади, в тому числі центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, перші заступники та заступники відповідного керівника центрального органу виконавчої влади звільняються з посад Кабінетом Міністрів України.
Суд відхиляє посилання ОСОБА_1 щодо недотримання при його звільненні положень ч. 3 ст. 30 Закону України «Про державну службу» та ч. 5 ст. 20 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», якими передбачено, що зміна керівника державного органу не може бути підставою для звільнення з посад державних службовців та представників апарату центрального органу виконавчої влади, оскільки у разі колізії норм мають застосовуватися спеціальні норми, передбачені Законом України «Про центральні органи виконавчої влади», а не Законом України «Про державну службу».
Позивач обіймав у Державній виконавчій службі України посаду першого заступника Голови, а отже, при звільненні керівника згідно ч. 2 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» підлягав звільненню після звільнення Голови. 
Колегія суддів приходить до переконання, що звільнення ОСОБА_1 було правомірним, а отже позовні вимоги до задоволення не підлягають. 
Скасовуючи рішення судів першої та другої інстанцій Вищий адміністративний суд України ухвалою від 16 травня 2017 року вказав наступне. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» керівник центрального органу виконавчої влади призначається на посаду та звільняється з посади Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
У разі звільнення керівника центрального органу виконавчої влади, в тому числі центрального органу виконавчої влади зі спеціальним статусом, перші заступники та заступники відповідного керівника центрального органу виконавчої влади звільняються з посад Кабінетом Міністрів України.
Пропозиції Прем`єр-міністрові України стосовно кандидатур для призначення на посаду та звільнення з посади керівника центрального органу виконавчої влади та його заступників вносить міністр, який спрямовує та координує діяльність центрального органу виконавчої влади.
Керівник центрального органу виконавчої влади вносить на розгляд міністра пропозиції щодо призначення для призначення на посаду та звільнення з посади та звільнення з посад своїх заступників.
Вказана редакція ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» набула чинності з 02.03.2014р. на підставі змін внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» щодо приведення його у відповідність із Конституцією України» від 27.02.2014р. № 795-VII (далі - Закон № 795-VII).
До 02.03.2014р. стаття 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачала іншу процедуру призначення та звільнення заступників керівника центрального органу виконавчої влади. Зокрема, таке призначення та звільнення здійснювалось Президентом України за поданням Прем`єр-міністра України.
В аспекті вказаних змін внесених в Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» необхідно зазначити, що Прикінцевими положеннями Закону № 795-VII встановлено обов`язок Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону:
1) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
2) прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону;
3)забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Втім, станом на 12.03.2014р. (на час видання оскаржуваного розпорядження КМУ) Кабінет Міністрів України не привів у відповідність із Законом № 795-VII відповідні нормативно-правові акти, що стосуються, в даному випадку, процедури звільнення заступника керівника центрального органу виконавчої влади.
У частині 7 ст. 21 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» від 27.02.2014р. № 794-VII передбачено, що Кабінет Міністрів України призначає на посаду та звільняє з посади за поданням Прем`єр-міністра України перших заступників і заступників керівників інших центральних органів виконавчої влади.
При цьому в ст. 42 цього Закону, яка встановлює ряд повноважень Прем`єр-міністра України, передбачено, що Прем`єр-міністр України вносить на розгляд Кабінету Міністрів України подання щодо кандидатур для призначення на посаду і звільнення з посади керівників центральних органів виконавчої влади, що не входять до складу Кабінету Міністрів України.
Однак повноваження Прем`єр-міністра України щодо внесення на розгляд Кабінету Міністрів України подання про призначення та звільнення заступників керівників центральних органів виконавчої влади даний Закон не містить.
Крім того, станом на час звільнення позивача, тобто 12.03.2014р., не було приведено у відповідність до Закону № 795-VII і Порядок розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298 (далі - Порядок № 298).
Підпунктом 2 пункту 1 Порядку № 298 передбачено, що він визначає процедуру розгляду подання щодо призначення на посаду перших заступників та заступників міністрів, заступників міністрів - керівників апарату, керівників інших центральних органів виконавчої влади, їх перших заступників та заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету, Керівника Секретаріату Кабінету Міністрів України, його першого заступника та заступників, керівника Апарату Прем`єр-міністра України.
Підпунктом 2 пункту 7 Порядку № 298 встановлено, що подання щодо призначення на посаду та звільнення з посади або погодження призначення на посаду вноситься Прем`єр-міністром України Президентові України - стосовно перших заступників та заступників міністрів, заступників міністрів - керівників апарату, керівників інших центральних органів виконавчої влади, їх перших заступників та заступників, державних уповноважених Антимонопольного комітету.
Отже, станом на час звільнення позивача нормативно-правовий акт, який визначав процедуру розгляду подання щодо звільнення заступників керівника центрального органу виконавчої влади передбачав відповідне подання Прем`єр-міністром України Президентові України.
Тобто, за нормами цього Порядку рішення щодо звільнення заступника керівника центрального органу виконавчої влади повинен був приймати Президент України за поданням Прем`єр-міністра України.
Крім того, аналогічну процедуру щодо розгляду питання про звільнення заступників керівника центрального органу виконавчої влади, на час звільнення позивача, передбачав і Регламент КМУ, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 18.07.2007р. № 950, (далі - Регламент КМУ), який встановлює порядок проведення засідань Кабінету Міністрів України, підготовки та прийняття рішень, визначає інші процедурні питання його діяльності.
Відповідно до параграфу 9 розділу 4 Регламенту КМУ члени Кабінету Міністрів здійснюють свої повноваження відповідно до статей 42 - 44 Закону України "Про Кабінет Міністрів України" за процедурами, визначеними цим Регламентом.
Прем`єр-міністр вносить на розгляд Президента України подання шляхом надсилання листа за своїм підписом та завізований проект Указу Президента України про призначення перших заступників та заступників міністрів, заступників міністрів - керівників апарату, керівників інших центральних органів виконавчої влади та їх заступників разом з відомостями, передбаченими пунктом 9 Порядку розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затвердженого постановою КМУ від 22.11.2010р. № 1065.
Необхідно також зазначити, що пунктом 11 Положення про Державну виконавчу службу України, затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011р. № 385/2011, передбачено, що Голова ДВС України має двох заступників, у тому числі одного першого. Першого заступника, заступника Голови ДВС України призначає на посади Президент України за поданням Прем`єр-міністра України, внесеним на підставі пропозицій Голови ДВС України, погоджених із Міністром юстиції України. Першого заступника, заступника Голови ДВС України звільняє з посади Президент України.
Таким чином, на час видання оскаржуваного Розпорядження КМУ про звільнення позивача з посади першого заступника керівника центрального органу виконавчої влади підзаконні нормативно-правові акти, які встановлювали сам порядок розгляду питань щодо звільнення, передбачали звільнення таких осіб Президентом України за поданням Прем`єр-міністра України, а не Кабінетом Міністрів України за поданням Прем`єр-міністра України.
На зазначену суперечність між законом і підзаконними актами, які по-різному врегульовують одне й те саме питання, суди не звернули належної уваги та не надали відповідної правової оцінки.
ВАСУ згідно ухвали від 16.05.2017 року зобов`язав, направляючи справу на новий розгляд надати правову оцінку на наявність суперечностей між законом і підзаконними актами, які по-різному врегульовують одне й те саме питання, зокрема між Законом України «Про центральні органи виконавчої влади» та Постановою КМУ №298 від 11 квітня 2012 року.
На виконання ухвали ВАСУ від 16 травня 2017 року суд зазначає наступне. 
Позивача ОСОБА_1 було звільнено на підставі ч.2 ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади». 
Вказана редакція ст. 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» набула чинності з 02.03.2014р. на підставі змін внесених Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» щодо приведення його у відповідність із Конституцією України» від 27.02.2014р. № 795-VII (далі - Закон № 795-VII).
До 02.03.2014р. стаття 19 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» передбачала іншу процедуру призначення та звільнення заступників керівника центрального органу виконавчої влади. Зокрема, таке призначення та звільнення здійснювалось Президентом України за поданням Прем`єр-міністра України.
В аспекті вказаних змін внесених в Закон України «Про центральні органи виконавчої влади» необхідно зазначити, що Прикінцевими положеннями Закону № 795-VII встановлено обов`язок Кабінету Міністрів України протягом трьох місяців з дня опублікування цього Закону:
1) привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом;
2) прийняти нормативно-правові акти, що випливають із цього Закону;
3)забезпечити перегляд і приведення міністерствами та іншими центральними органами виконавчої влади їх нормативно-правових актів у відповідність із цим Законом.
Так, станом на час звільнення позивача, тобто 12.03.2014р., не було приведено у відповідність до Закону № 795-VII і Порядок розгляду питань, пов`язаних з підготовкою і внесенням подань щодо осіб, призначення на посаду та звільнення з посади яких здійснюється Верховною Радою України, Президентом України або Кабінетом Міністрів України чи погоджується з Кабінетом Міністрів України, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 11 квітня 2012 року №298 (далі - Порядок № 298).
Разом з тим, норми Закону України «Про центральні органи виконавчої влади» є вищим нормативно-правовим актом по відношенню до Порядку №298 , затвердженого постановою КМУ від 11.04.2012 року. 
Суд зазначає, що у п. 2.1 Рішення від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що принцип верховенства права (правовладдя) вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) – «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) – «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» (lex posterior generalis non derogat priori speciali). Якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права (правовладдя) втрачає свою дієвість . Отже, за висновком Конституційного Суду України, у разі виникнення колізії між актами однакової юридичної сили суди мають застосовувати підхід щодо пріоритетності норм спеціального закону над нормами загального закону. 
Оскільки позивача ОСОБА_1 було звільнено на підставі спеціального Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», то при суперечності між вищевказаним Законом та підзаконним нормативно-правовим актом - Порядок №298 , затверджений постановою КМУ від 11.04.2012 р. відповідачі вірно застосували спеціальний закон, а не підзаконний нормативно-правовий акт. 
Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про правомірність дій відповідачів при винесенні оскаржуваних наказів, а тому позовні вимоги до задоволення не підлягають. 
Керуючись статтями 6, 72-77, 244, 246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

В И Р І Ш И В :

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України, Міністерства юстиції України, Державної виконавчої служби України про визнання протиправними та скасування розпорядження та наказу – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
У відповідності до ч.3 ст.243 Кодексу адміністративного судочинства України в судовому засіданні 19 березня 2025 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Рішення в повному обсязі складено та підписано 27 березня 2026 року.

Головуючий суддя 	Ю.Ю.Дору	
Судді Д.В.Іванчулинець
П.П.Микуляк