ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 357/12801/25
Провадження № 2/362/1174/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 березня 2026 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
за участю секретаря Тельнової О.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без фіксування технічними засобами на підставі ч. 2 ст. 246 ЦПК України в м. Василькові Київської області цивільну справу за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу,
в с т а н о в и в:
До Васильківського міськрайонного суду Київської області з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла цивільна справа №357/12801/25 за цивільним позовом Моторного (транспортного) страхового бюроУкраїни до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, за підсудністю.
Моторно (транспортне) страхове бюро України звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області в порядку цивільного судочинства з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на їх користь кошти у розмірі понесених витрат у розмірі 231598,00 грн., а також понесені судові витрати в розмірі 2779,18 грн.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 10.06.2023 року о 12:00 ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , на трасі М-05 Київської області, допустив зіткнення з автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який помер на місці. Також, в даному автомобілі знаходилась його дружина ОСОБА_3 , яка також померла. За вказаним фактом зареєстровано кримінальне провадження за №12023110000000441 від 10.06.2023, яке в подальшому, постановою старшого слідчого в ОВС відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Київській обл. від 28.06.2024 року було закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення. На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відповідно до звіту від 29.07.2023 року, розмір завданих збитків становить 243 856,00 грн. Зазначена шкода особисто винуватцем ДТП не була відшкодована потерпілій особі. Спадкоємець власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_4 з метою отримання відшкодування шкоди, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, до якої додано копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та квитанції по витратам на поховання його батьків. 18.10.2024 року позивач здійснив виплату страхового відшкодування потерпілій особі в розмірі 160 000,00 грн. за шкоду, заподіяну в результаті пошкодження транспортного засобу та 15.05.2025 року здійснено виплату витрат на поховання його батьків у розмірі 65 320,00 грн. Також МТСБУ понесено витрати на встановлення розміру збитків та збір документів у сумі 1896,00 грн. та 4 382,00 грн. Понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25.08.2025 року цивільну справу №357/12801/25 за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, передано за підсудністю до Васильківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 16-18).
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 13.10.2025 року позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення зазначених недоліків (а.с. 77-79).
У встановлений судом строк позивач усунув недоліки позовної заяви.
Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29.10.2025 року справу прийнято до провадження, відкрито спрощене провадження без виклику сторін (а.с. 89).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.
ОСОБА_1 належним чином повідомлявся про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження за останнім відомим місцем реєстрації (а.с. 92), правом подати відзив на позовну заяву не скористався, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Отже, зважаючи на те, що судом вжито всіх можливих та розумних заходів щодо повідомлення відповідача про розгляд справи, та неподання у встановлений судом строк заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та/або клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін та/або письмового відзиву на позов, справа вирішується за наявними матеріалами у відповідності з нормою частини п`ятої статті 279 та частини 8 статті 178 ЦПК України.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
За змістом вимог ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
Згідно постанови КЦС Верховного Суду від 30 вересня 2022 року у справі за № 761/38266/14 якщо проголошення судового рішення не відбулось, то датою його ухвалення є дата складання повного судового рішення, навіть у випадку, якщо фактичне прийняття такого рішення відбулось у судовому засіданні, яким завершено розгляд справи і в яке не з`явились всі учасники такої справи. При цьому, дата яка зазначена як дата ухвалення судового рішення, може бути відмінною від дати судового засідання, яким завершився розгляд справи і у яке не з`явились всі учасники такої справи.
Відповідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності відзиву відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення та задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 80 ЦПК України визначає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Як передбачено ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 10.06.2023 року приблизно о 11:57 на автодорозі М-05, сполученням «Київ-Одеса» ділянка дороги 106 км. +500 м., що на території Білоцерківського району Київської обл., під час руху автомобіля «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 (реєстрація Литовської республіки) під керуванням водія ОСОБА_1 , який рухався в напрямку м. Одеса, відбулася розгерметизація заднього лівого колеса автомоблія, після чого транспортний засіб здійснив виїзд на зустрічну смугу, де відбулося зіткнення з автомобілем «Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався в напрямку м. Києва.
Внаслідок даної ДТП водій автомобіля «Renault Trafic» ОСОБА_2 та пасажирка ОСОБА_3 загинули на місці події, тілесні ушкодження отримали пасажири даного автомобіля ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , також тілесні ушкодження отримав водій автомобіля «Hyundai» ОСОБА_1 та пасажири даного автомобіля ОСОБА_11 та ОСОБА_12 
10.06.2023 року за фактом даної ДТП відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУ Національної поліції в Київській обл. розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні №12023110000000441 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України. 
Вказані обставини встановлені постановою старшого слідчого в ОВС СУ ГУ НП в Київській обл. Ю. Корчинським від 28.06.2024 року, якою кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023110000000441 від 10.06.2023 року, закрито у зв`язку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення (а.с.54-63).
На момент скоєння ДТП, транспортний засіб «Renault Trafic», д.н.з. НОМЕР_2 був застрахований в ТДВ «СК «Гардіан», терміном дії з 22.09.2022 року по 21.09.2023 року (а.с. 32, 49, 70).
На момент скоєння ДТП, транспортний засіб «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.30-34, 49-50). 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 67).
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 68).
Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_2 є його син – ОСОБА_2 , який прийняв спадщину.
13.09.2024 року приватним нотаріусом Уманського районного нотаріального округу Черкаської обл. Шелудько В.П. видано спадкоємцю ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , а саме на автомобіль «Renault Trafic», 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 (а.с. 38).
08.11.2023 року ОСОБА_4 звернувся із заявою до МТСБУ про відшкодування шкоди, заподіяної в результаті ДТП, що сталася 10.06.2023 року (а.с.41-42).
18.10.2024 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 160 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №941084 (а.с. 43).
Також, 15.05.2025 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування ОСОБА_4 в розмірі 65 320,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №15124 (а.с. 44).
При цьому, витрати МТСБУ на встановлення розміру збитків та збору документів у справі склали 1896,00 грн. та 4 382,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією №975541 від 12.09.2023 року та №973971 від 04.08.2023 року (а.с. 45-46).
Регулювання діяльності та здійснення регламентних виплат МТСБУ здійснюються відповідно Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно п. 41.1 ст. 41 розділу IV Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих, відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Відповідно до п. 27.4. ст. 27 вказаного Закону страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Згідно з частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч. 5 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей1166,1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
У постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц зазначено, що згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Отже, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Стаття 27 вказаного Закону до поняття «шкода, пов`язана зі смертю потерпілого» включає, зокрема, моральну шкоду, витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція завдавача шкоди.
Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.
Отже, Верховний Суд зауважив, що відсутність вини водія забезпеченого транспортного засобу та закриття кримінального провадження відносно нього не звільняє від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за завдану забезпеченим транспортним засобом шкоду, яка пов`язана зі смертю потерпілого.
Такий висновок узгоджується із правовими висновками Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду, викладеними у постановах: від 14 січня 2019 року, справа № 751/8121/17 (провадження № 61-39326св18); від 30 жовтня 2019 року, справа № 323/2127/16-ц (провадження № 61-33689св18).
Крім того, у постанові від 03 травня 2022 року у справі № 450/4163/18 Верховний Суд також зробив висновок, що відповідно до підпункту 38.2.1 пункту 38.2 статті 38 Закону, МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив ДТП, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Верховним Судом зазначено, що деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала. При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Отже, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).
Первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.
Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.
Верховним Судом зауважено, що закон зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тимшкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
При цьому під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду, особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Отже, відповідно до ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, винній на час виникнення спірних правовідносин) МТСБУ після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.
Частиною 1 статті 1191 ЦК України також передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
В даному випадку підставою для виплати МТСБУ страхового відшкодування була відсутність у відповідача договору про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Відсутність вини відповідача як водія транспортного засобу та закриття відносно нього кримінального провадження не звільняє останнього від обов`язку відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до положеньстатті 1187 ЦК України цивільно-правова відповідальність наступає і без вини водія, за винятком умов, передбачених частиною п`ятою цієїстатті.
Судом встановлено, що за участю транспортного засобу «Hyundai» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та транспортного засобу Renault Trafic» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 , внаслідок якої загинули батьки ОСОБА_4 , є страховим випадком, а тому в страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування за шкоду, завдану забезпеченим транспортним засобом, яка пов`язана зі смертю потерпілих, а її розмір було визначено відповідно до положень пункту 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відтак, сплативши відшкодування потерпілій стороні, МТСБУ набуло право зворотної вимоги в порядку регресу до відповідача у розмірі виплаченого відшкодування на підставі ч. 1 ст. 1191 ЦК України та статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи.
Суд враховує, що відповідачем в добровільному порядку не були відшкодовані понесені позивачем витрати, а тому суд дійшов обгрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову, з відповідача на користь МТСБУ підягає стягненню в порядку регресу сума виплаченого страхового відшкодування, що в загальному розмірі становить 231 598,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 2 779,18 грн. судового збору.
Керуючись статтями 11, 599, 1166, 1187, 1188, 1191, 1192 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 4, 12, 13, 76-81, 133, 141, 258-259, 265, 268, 280, 354-355 ЦПК України, суд,
у х в а л и в:
Позов Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування витрат в порядку регресу - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України суму сплаченого страхового відшкодування в порядку регресу в розмірі 231 598,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України судовий збір у розмірі 2 779,18 грн. 
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Позивач: Моторно (транспортне) страхове бюро України, юридична адреса: 02154, м. Київ, бульвар Русанівський, 8, код ЄДРПОУ 21647131.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 , адерса реєстрації: АДРЕСА_1 .
Текст рішення складено 19.03.2026 року.
Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко