Справа № 760/14663/25
Провадження № 22-ц/801/577/2026
Категорія: 37
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Голота Л. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року	Справа № 760/14663/25	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючого судді Голоти Л. О. (суддя – доповідач),
Суддів Копаничук С.Г., Оніщука В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження справу № 760/14663/25 за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування,
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2025, ухвалене у складі судді Олійника І. В. в приміщенні суду в м. Хмільник, повний текст рішення складено 22.12.2025, -
в с т а н о в и в :

29.05.2025 Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «УСГ» (далі – ПАТ «СК «УСГ») звернулося до суду з позовом (вх № 39516) до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування, в якому просило : стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «СК «УСГ» суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 25874,17 грн та суму сплаченого судового збору в розмірі 3028 грн.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.09.2023 по вул. Котарбінського у м. Києві сталася ДТП за участі транспортного засобу «Seat Ateca», яким керував ОСОБА_1 , та автомобілем «Volkswagen Polo». Внаслідок ДТП ці транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Постановою суду відповідача визнано винуватим у порушенні ст. 124 КУпАП. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Seat Ateca» була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг»», яка у подальшому сплатила на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 63724,48 грн. 
ПАТ «СК«УСГ» здійснила виплату страхового відшкодування власнику автомобіля «Volkswagen Polo» у розмірі 89598,65 грн, а тому на підставі ст. ст. 993, ч. 1 ст. 1194 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача 25874,17 грн, як різницю між сплаченою сумою 89598,65 та отриманою в розмірі 63724,48.
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2025 в задоволенні позову відмовлено. Судові витрати залишено за позивачем.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ «СК «УСГ» подано апеляційну скаргу (вх № 535/26-вх від 14.01.2026), в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту з`ясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Основними доводами апеляційної скарги є те, що відповідач, як особа відповідальна за завданий збиток, повинен відшкодувати ПАТ «СК «УСГ» різницю між сумою страхового відшкодування сплаченого згідно договору добровільного страхування та сумою страхового відшкодування виплаченого за полісом № 211593283, а саме : 89598 грн 65 коп – 63724,48 грн = 25874,17 грн. 
26.01.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 289/26) ТДВ «СГ «Оберіг».
27.01.2026 до Вінницького апеляційного суду надійшов відзив (вх № 1173/26) ОСОБА_1 .
Щодо розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. 
Справа розглядається в порядку частини першої статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи. Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
ПАТ «СК «УСГ» подано апеляційну скаргу на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2025 у справі з ціною позову (25874,17), що є менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн).
Перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступних висновків.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367 ЦПК України). 
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).
Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. При цьому суд апеляційної інстанції перевіряє законність рішення суду першої інстанції в межах тих обставин та подій, які мали місце під час розгляду справи судом першої інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі № 756/1529/15-ц).
Рішення суду першої інстанції (в оскаржуваній частині) не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України. 
У справі встановлено наступні обставини. 
Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.11.2023 по справі № 761/37113/23 ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Як зазначено в постанові, ОСОБА_1 29.09.2023 о 12 год. 29 хв. керуючи автомобілем «Seat Ateca» у м. Києві в районі вул. В. Котарбінського всупереч п. 10.9 ПДР України, здійснюючи рух заднім ходом допустив зіткнення з автомобілем «Volkswagen Polo», що спричинило механічні пошкодження транспортних засобів /а. с. 11/.
Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Seat Ateca» застрахована у ТОВ «СГ «Оберіг»» /а. с. 26, 49, 73, 74/, поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР-211593283, страхова сума 200000 грн. 
Автомобіль «Volkswagen Polo» належить ТОВ «Порше лізинг Україна» /а. с. 19/, застрахований у ПАТ «СК«УСГ»» /копія договору з додатками на а.с. 12-18/.
29.09.2023 ТОВ «Порше лізинг Україна» звернулося до ПАТ «СК «УСГ» про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування /а.с. 20/.
29.09.2023 пошкоджений транспортним засіб «Volkswagen Polo» оглянуто, складено акт огляду №1000001799, описано виявлені пошкодження /а.с. 21/.
Складено ремонтну калькуляцію на суму 96984,85 грн /а.с. 22-23/, страховий акт на суму 89598,65 грн, розрахунок суми страхового відшкодування на цю суму /а.с. 24/. Зазначену суму відповідно до платіжної інструкції від 06.10.2023 сплачено ТОВ «Автомобільний дім «Атлант»» /а.с. 25/.
12.10.2023 ПАТ «СК «УСГ» звернулося із заявою про виплату страхового відшкодування до ТДВ «СГ «Оберіг»» /а.с. 27/, від якого отримав виплату у 63724,48 грн, як страхове відшкодування згідно страхового акту 45570р/1 від 15.02.2024 /а.с. 28/.
ТОВ «СГ «Оберіг»» листом від 24.07.2024 роз`яснено ОСОБА_1 методику та розмір нарахування і виплати страхового відшкодування /а.с. 50-53/.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов пред`явлено до відповідача, який не повинен відповідати за позовом.
Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог зроблено за повного з`ясування обставин справи, правильного застосування норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про страхування», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, закріплено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяння шкоди.
Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. 
Згідно з частиною першою статті 993 ЦК України до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За змістом пунктів 36.4., 36.6 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування (крім регламентної виплати, передбаченої підпунктом "а" п.41.1 ст.41 цього Закону), лікування потерпілих та інші послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 4.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зазначено, що відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування».
Статтею 175 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.
Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. Найчастіше під неналежними відповідачами розуміють таких відповідачів, щодо яких судом під час розгляду справи встановлено, що вони не є зобов`язаними за вимогою особами.
Для правильного вирішення питання щодо визнання відповідача неналежним недостатньо встановити відсутність у нього обов`язку відповідати за даним позовом. Установлення цієї умови - підстава для ухвалення судового рішення про відмову в позові. Щоб визнати відповідача неналежним, крім названої умови, суд повинен мати дані про те, що обов`язок відповідати за позовом покладено на іншу особу. Визнати відповідача неналежним суд може тільки в тому випадку, коли можливо вказати на особу, що повинна виконати вимогу позивача, - належного відповідача.
Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанова ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про те, що відповідальність власника транспортного засобу «Seat Ateca», н.з. НОМЕР_1 на момент події ДТП була застрахована у ТДВ «СГ «Оберіг»» з умовами ліміту виплат по майну 200000 грн. Відповідно до розрахунків позивача розмір страхового відшкодування власнику автомобіля «Volkswagen Polo» становить 89598,65 грн, що менше ліміту страхового відшкодування визначеного у сертифікаті ТДВ «СГ «Оберіг»» (200000 грн), при цьому останнім сплачено 63724,48 грн. Позивач має право на стягнення різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, проте такі вимоги заявлені до винуватця ДТП, а не до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність власника автомобіля «Seat Ateca», і ліміт страхового відшкодування виплатою у 63724,48 грн не перевищено. 
Пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова ВП ВС від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц).
Усунути ці недоліки розгляду справи на стадії апеляційного перегляду, з урахуванням повноважень суду апеляційної інстанції, неможливо. Апеляційний суд в силу своїх процесуальних повноважень, визначених статтями 367, 374 ЦПК України, не має права на залучення на стадії апеляційного розгляду до участі у справі інших осіб, як і повноважень на скасування рішення суду з направленням справи на новий судовий розгляд. Ці недоліки не можуть бути усунені при розгляді справи апеляційним судом (постанова Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 752/2803/15-ц, від 8.04.2019 у справі № 185/5743/16).
Відмова в задоволенні позову з підстав неналежного суб`єктного складу, не перешкоджає повторному зверненню до суду із позовом до належного відповідача (постанова КЦС ВС від 22.01.2025 № 760/18179/23).
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильні висновки суду першої інстанції, з якими погоджується апеляційний суд.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 375 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі аргументи суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з частиною першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина тринадцята статті 141 ЦПК України).
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 375, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «УСГ» залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 12.12.2025 у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя     Л. О. Голота

Судді: С. Г. Копаничук 

В. В. Оніщук