Справа № 761/36149/24
Провадження № 2/761/1239/2026

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.
при секретарях: Луценко І.С., Войновського О.І.,
за участі: 
представника відповідача: Твердохліб М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про стягнення невиплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И В:

27.09.2024 року до суду надійшла зазначена позовна заява.
В позовних вимогах позивач просить: стягнути з відповідача на користь позивача оплату за роботу у нічний час в розмірі 97295,11 грн. та оплату за роботу у святкові та вихідні дні в розмірі 1093396,97 грн.
Вимоги позову обґрунтовані тим, що в період часу з 11.08.2020 року по 25.06.2024 року позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем.
Як зазначає позивач, відповідно до його посадових обов`язків та витягом з інформаційної платформи оператора газотранспортної системи підтверджується його робота в нічний час, святкові та вихідні дні.
У позові позивач вказує, що в порушення положень діючого законодавства відповідач не здійснив оплат йогоу роботи у вихідні, святкові дні та нічний час в період 2020-2022 роки та не проведено повного розрахунку при звільненні позивача.
Так відповідач не здійснив виплату в день звільнення 97 295,11 грн. за роботу в нічний час та 1 093 396,97 грн. за роботу у вихідні та святкові дні, а тому для захисту порушеного права позивач звернувся до суду з цим позовом.

09.12.2024 року до суду надійшов відзив відповідача на заявлені вимоги в якому представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог. Як зазначено у відзиві, ОСОБА_1 виконував свої посадові обов`язки віддалено, тобто поза робочим приміщенням чи територією роботодавця, фактично виконував посадові обов`язки за власним місцем реєстрації - АДРЕСА_1 . Згідно з умовами трудового договору, на час виконання посадових обов`язків за місцем проживання було передбачено, що працівник самостійно визначає початок та кінець робочого дня, початок та закінчення перерв для відпочинку та харчування. Крім того, було передбачено, що роботодавець не здійснює оплату роботи у святкові, неробочі та вихідні дні.
Позивач не надав доказів, що саме з ініціативи відповідача було залучено його до роботи в надурочний час. Накази про залучення позивача до роботи в надурочний час відповідачем не видавалися, а тому підстави для виплати грошової компенсації відсутні.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

В судовому засіданні, яке відбулось 27.11.2025 року представник позивача вимоги позову підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі. В судове засідання, яке відбулось 18.02.2026 року позивач та його представники не з`явились. Позивач не повідомив про причини неявки в судове засідання. Представники позивача звернулись до суду з клопотаннями про відкладення розгляду справи.
Враховуючи категоричне заперечення представника відповідача щодо відкладення розгляду справи, враховуючи строк перебування справи в провадженні суду, так як сторони подали всі процесуальні заяви та докази, закрито підготовче провадження та вислухано вступні слова сторін; позивач не відмовлявся від позову, з метою уникнення затягування вирішення справи судом, суд відхилив заявлені клопотання, які на думку суду спрямовані на затягування вирішення позовних вимог та ухвалив про подальший розгляд справи за відсутності сторони позивача.
Представник відповідача в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позовних вимог оскільки робота позивача в нічний час, вихідні та святкові дні не підтверджена належними та допустимими доказами.
Вислухавши сторони, врахувавши їх процесуальні заяви, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог за наступних підстав.
Стаття 43 Конституції України визначає, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Кодекс законів про працю України регулює трудові відносини всіх працівників.
Згідно з положеннями статті 21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Стаття 50 КЗпП України визначає, що нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень.
Згідно із статтею 54 КЗпП України, при роботі в нічний час встановлена тривалість роботи (зміни) скорочується на одну годину. Це правило не поширюється на працівників, для яких уже передбачено скорочення робочого часу (пункт 2 частини першої і частина третя статті 51).
Тривалість нічної роботи зрівнюється з денною в тих випадках, коли це необхідно за умовами виробництва, зокрема у безперервних виробництвах, а також на змінних роботах при шестиденному робочому тижні з одним вихідним днем.
{У період дії воєнного стану норми частини першої та другої статті 54 не застосовуються згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022}.
Нічним вважається час з 10 години вечора до 6 години ранку.
Стаття 60 КЗпП України передбачає, що за письмовим погодженням між працівником і роботодавцем незалежно від форми власності або уповноваженим ним органом для працівника може встановлюватися гнучкий режим робочого часу, що передбачає саморегулювання працівником часу початку, закінчення роботи та тривалості робочого часу упродовж робочого дня, на визначений строк або безстроково, під час прийняття на роботу або пізніше.
На час загрози поширення епідемії, пандемії та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру гнучкий режим робочого часу може встановлюватися наказом (розпорядженням) роботодавця. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження гнучкого режиму робочого часу. 
Гнучкий режим робочого часу - це форма організації праці, за якою допускається встановлення іншого режиму роботи, ніж визначений правилами внутрішнього трудового розпорядку, за умови дотримання встановленої денної, тижневої чи іншої, встановленої на певний обліковий період (тиждень, місяць, квартал, рік тощо), норми тривалості робочого часу.
Гнучкий режим робочого часу передбачає:
1) фіксований час, протягом якого працівник обов`язково повинен бути присутнім на робочому місці та виконувати свої посадові обов`язки. При цьому може передбачатися поділ робочого дня на частини;
2) змінний час, протягом якого працівник на власний розсуд визначає періоди роботи в межах встановленої норми тривалості робочого часу;
3) час перерви для відпочинку і харчування.
Роботодавець, виходячи із структури робочого часу та встановленого облікового періоду норми його тривалості для кожного окремого працівника, узгоджує час роботи працівника, для якого встановлено гнучкий режим робочого часу, з режимом роботи інших працівників шляхом регулювання фіксованого, змінного часу і часу перерви для відпочинку і харчування.
Запровадження гнучкого режиму робочого часу не тягне за собою змін у нормуванні, оплаті праці та не впливає на обсяг трудових прав працівників.
Стаття 60-2 КЗпП України (набрала чинності 27.02.2021 року) передбачає, що дистанційна робота - це форма організації праці, за якої робота виконується працівником поза робочими приміщеннями чи територією роботодавця, в будь-якому місці за вибором працівника та з використанням інформаційно-комунікаційних технологій.
У разі запровадження дистанційної роботи працівник самостійно визначає робоче місце та несе відповідальність за забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці на ньому.
При дистанційній роботі працівник розподіляє робочий час на власний розсуд, на нього не поширюються правила внутрішнього трудового розпорядку, якщо інше не визначено трудовим договором. При цьому загальна тривалість робочого часу не може перевищувати норм, передбачених статтями 50 і 51 цього Кодексу.
Порядок і строки забезпечення працівників, які виконують роботу дистанційно, необхідними для виконання ними своїх обов`язків обладнанням, програмно-технічними засобами, засобами захисту інформації та іншими засобами, порядок і строки подання такими працівниками звітів про виконану роботу, розмір, порядок і строки виплати працівникам компенсації за використання належних їм або орендованих ними обладнання, програмно-технічних засобів, засобів захисту інформації та інших засобів, порядок відшкодування інших пов`язаних з виконанням дистанційної роботи витрат визначаються трудовим договором про дистанційну роботу.
На час загрози поширення епідемії, пандемії, необхідності самоізоляції працівника у випадках, встановлених законодавством, та/або у разі виникнення загрози збройної агресії, надзвичайної ситуації техногенного, природного чи іншого характеру дистанційна робота може запроваджуватися наказом (розпорядженням) роботодавця без обов`язкового укладення трудового договору про дистанційну роботу в письмовій формі. З таким наказом (розпорядженням) працівник ознайомлюється протягом двох днів з дня його прийняття, але до запровадження дистанційної роботи. 
Стаття 71 КЗпП України передбачає, що робота у вихідні дні забороняється. Залучення окремих працівників до роботи у ці дні допускається тільки з дозволу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) підприємства, установи, організації і лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині другій цієї статті.
Залучення окремих працівників до роботи у вихідні дні допускається в таких виняткових випадках:
1) для відвернення або ліквідації наслідків стихійного лиха, епідемій, епізоотій, виробничих аварій і негайного усунення їх наслідків;
2) для відвернення нещасних випадків, які ставлять або можуть поставити під загрозу життя чи нормальні життєві умови людей, загибелі або псування майна;
3) для виконання невідкладних, наперед не передбачених робіт, від негайного виконання яких залежить у дальшому нормальна робота підприємства, установи, організації в цілому або їх окремих підрозділів;
4) для виконання невідкладних вантажно-розвантажувальних робіт з метою запобігання або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення.
Залучення працівників до роботи у вихідні дні провадиться за письмовим наказом (розпорядженням) роботодавця.
{У період дії воєнного стану не застосовуються норми статті 71 згідно із Законом № 2136-IX від 15.03.2022 з урахуванням змін, внесених Законом № 2352-IX від 01.07.2022}
Згідно з положеннями статті 72 КЗпП України, робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі.
Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами статті 107 цього Кодексу.
Згідно з положеннями статті 107 КЗпП України, робота у святковий і неробочий день (частина четверта статті 73) оплачується у подвійному розмірі:
1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками;
2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки;
3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму.
Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день.
На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку.
В той же час, згідно з положеннями статті 108 КЗпП України, робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.
Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується (стаття 94 КЗпП України).
Пункт 2 Прикінцевих положень КЗпП України передбачає, що під час дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", діють обмеження та особливості організації трудових відносин, встановлені Законом України "Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану".
Закон України «Про особливості регулювання трудових відносин під час воєнного стану» визначає особливості трудових відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій в Україні незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, у період дії воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану". На період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина відповідно до статей 43, 44 Конституції України.
Цей Закон діє протягом воєнного стану, введеного відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану", та втрачає чинність з дня припинення або скасування воєнного стану, крім частини третьої статті 13 цього Закону, яка втрачає чинність з моменту завершення виплати державою, що здійснює військову агресію проти України, відшкодування заробітної плати, гарантійних та компенсаційних виплат працівникам.
Як вбачається з матеріалів справи, з 12.08.2020 року позивача було призначено на посаду головного фахівця з балансування газу відділу реалізації природного газу та контролю за розрахунками, що підтверджується копією наказу №36-к від 11.08.2020 року.
Додатком 1 до наказу №36-К від 11.08.2020 року є затверджені умови праці ОСОБА_1 .
Згідно із зазначеними умовами, працівнику може бути дозволено виконання трудових обов`язків за місцем проживання. В такому випадку працівник самостійно визначає початок та закінчення робочого дня, початок та закінчення перерв для відпочинку та харчування. Оплата роботи у святкові, неробочі та вихідні дні (ст.107 КЗпП України), оплата у нічний час (ст.108 КЗпП України) роботодавцем не здійснюється у випадку виконання працівником роботи за місцем проживання працівника.
Із вказаним наказом позивач був ознайомлений 12.08.2020 року про що свідчить його підпис.
Позивач не надав суду доказів що він оскаржував вказаний наказ. Суду не було надано доказів що вказаний наказ був скасований чи змінений в спірний період часу (жовтень 2020-червень 2022 року). Таким чином вбачається, що позивач погодився на ту умову трудового договору, що працюючи за місцем власного проживання, роботодавець не здійснює позивачу оплату роботи у святкові, неробочі та вихідні дні та у нічний час.
Крім того, судом встановлено, що позивач у спірний період виконував трудові обов`язки за місцем свого проживання та відсутні належні та допустимі докази виконання позивачем власних трудових обов`язків за місцем знаходження роботодавця.
Так, наказом №1-к від 04.01.2021 року позивачу було дозволено виконання трудових обов`язків тимчасово за місцем проживання ( АДРЕСА_1 ) в період з 04.01.2021 року по 28.02.2021 року. В подальшому, на підставі наказу №10-к від 26.02.2021 року позивачу було дозволено виконувати трудові обов`язки за місцем проживання з 01.03.2021 по 30.04.2021; на підставі наказу №26-к від 05.05.2021 року позивачу було дозволено виконувати трудові обов`язки за місцем проживання з 05.05.2021 по 30.06.2021; на підставі наказу №40-к від 30.06.2021 року позивачу було дозволено виконувати трудові обов`язки за місцем проживання з 01.07.2021 по 31.08.2021; на підставі наказу №50-к від 31.08.2021 року позивачу було дозволено виконувати трудові обов`язки за місцем проживання з 01.09.2021 по 30.09.2021; на підставі наказу №81-к від 15.11.2021 року позивачу було дозволено виконувати трудові обов`язки за місцем проживання з 01.10.2021 по 31.12.2021.
Як зазначено в наказах, працівникам, яким дозволено виконання трудових обов`язків за місцем проживання, дотримуватись умов праці працівників товариства затверджених наказом «По особовому складу» від 31.03.2020 №14-К.
З 01.02.2022 року на підставі наказу №9-к від 20.01.2022 року ОСОБА_1 було переведено на посаду головного фахівця Відділу диспетчеризації Департаменту диспетчеризації.
На підставі наказу №30-К від 24.02.2022 року запроваджено з дня видання цього наказу строком на один місяць виконання працівниками ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» трудових обов`язків на умовах дистанційної роботи.
Додатком №1 до зазначеного наказу є Істотні умови дистанційної роботи працівників ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг». Так пунктом 2.4 передбачено обов`язок працівника виконувати вимоги Правил внутрішнього трудового розпорядку Товариства, дотримуватись установленого для нього внутрішніми документами Товариства режиму роботи та відпочинку, самостійно щоденно вести облік робочого часу та обсягу виконаних ним завдань та доручень, повідомляти безпосереднього керівника або визначену ним особу про фактично відпрацьований ним час та обсяг виконаних ним завдань і доручень, а також про місце виконання своїх трудових обов`язків та його зміну.
Крім того, згідно з п.3 Додатку, облік робочого часу працівника здійснює Товариство у встановленому порядку з урахуванням його повідомлень про фактично відпрацьований час.
Позивач не надав доказів, що він надавав роботодавцю інформацію про його роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні, однак вона не була взята до уваги при нарахуванні заробітної плати та не взято до уваги робота позивача у нічний час, вихідні та святкові дні.
Водночас позивач не надав доказів, що він після здійснення нарахування та виплати йому заробітної плати в спірний період звертався до роботодавця щодо невірного нарахування за виконану роботу.
Наказом №35-к від 19.03.2022 року продовжено до 24.03.2022 року дію наказу від 24.02.2022 №30-К.
У посадовій інструкції позивача з якою він ознайомлений 12.08.2020 року не було передбачено обов`язок працювати в нічний час, у вихідні та святкові дні.
Пунктом 2.1.3 Посадової інструкції було передбачено що до посадових обов`язків позивача входить щодобовий моніторинг та аналіз даних, розміщених на інформаційних платформах оператора газотранспортної системи та оператора газосховищ, зокрема щодо добових номінацій, алокацій природного газу, торгових сповіщень, обсягу небалансу, ціни балансування, тощо.
Суд не може прийняти посилання позивача на п.2.1.3 Посадової інструкції щодо здійснення щодобового моніторингу та аналізу даних, розміщених на платформах оператора газотранспортної системи та оператора газосховищ, як доказ роботи в нічний час, вихідні та святкові дні, оскільки вказаний обов`язок зобов`язував позивача здійснювати моніторинг кожної доби, однак не містить обов`язку здійснювати таку роботу в нічний час, у вихідні та святкові дні.
В той же час, згідно з п.2.7 Посадової інструкції, позивач зобов`язувався дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку.
Згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг», норма тривалості робочого часу працівників становить 40 годин на тиждень. Для окремих категорій працівників може запроваджуватись дистанційна робота на підставі наказу керівника Товариства. Робота у вихідні дні забороняється, крім випадків, передбачених статтею 71 КЗпП України. Залучення працівників до надурочних робіт, роботи у вихідні, святкові та неробочі дні здійснюється в порядку, встановленому законодавством та підлягає компенсації (ст.72, 107КЗпП України).
З копій табелів обліку використання робочого часу за період жовтень 2020 року - червень 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 не працював в нічний час, святкові та неробочі дні. 
Суду не було надано копій наказів роботодавця про залучення позивача до роботи в нічний час, вихідні та святкові дні. Представник відповідача під час розгляду справи категорично заперечувала роботу позивача у вихідні дні, святкові та неробочі дні.
Як вбачається, позивач не оскаржує правильність нарахування заробітної плати на вказаній посаді у спірний період.
На підставі наказу №110-к від 25.06.2024 року позивача було звільнено з 28.06.2024 року у зв`язку із скороченням штату та чисельності працівників.
Позивач не надав доказів, що він після звільнення звертався до відповідача із претензіями щодо невірно проведеного розрахунку при звільненні. Так само суду не було надано доказів, що протягом часу роботи у відповідача позивач звертався щодо невірного нарахування оплати праці за відпрацьований час.
Позивач зазначив в позовній заяві, що спірним періодом є: з 12 жовтня 2020 року по 30 червня 2022 року та за вказаний період відповідач має здійснити доплату за роботу в нічний час - 97 295,11 грн. та за роботу у святкові та вихідні дні - 1 093 396,97 грн.
Надавши до суду графік роботи ОСОБА_1 за період жовтень 2020-червень 2022 року, позивач не надав суду доказів на підтвердження виконання ним посадових обов`язків у нічний час, у вихідні чи святкові дні.
На підтвердження розміру сум, які відповідач зобов`язаний доплатити позивачу, позивач надав висновок експерта Перепелюк С.М. за результатами проведення судово-економічної експертизи №65 від 13.10.2025 року згідно з висновками якої сума недонарахованої заробітної плати в нічний час становить 69 353,78 грн. та за роботу у вихідні та святкові дні - 826 110,34 грн.
Представник відповідача зазначила, що за відсутності встановленого факту виконання роботи у нічний чи вихідний час, жоден арифметичний розрахунок не може вважатися підтвердженим. Неможливо визначати суму «невиплаченої» доплати, якщо невідомо, чи така робота взагалі виконувалась. Це означає, що висновок експерта не лише виходить за межі компетенції, а й не має фактичної основи, оскільки базується на недоведених обставинах, які сам експерт не мав права встановлювати. У зв`язку з цим такий висновок представник просила суд оцінити як неналежний доказ у справі. Також представник зазначила, що маючи доступ до матеріалів справи в системі Електронний суд, водночас експертом повністю проігноровано документи, які є у матеріалах справи і надані відповідачем, зокрема:
- накази, якими встановлено для позивача дистанційний режим роботи;
- додаток до наказу від № 36-К від11.08.2020, пунктом 8 якого визначено, що оплата роботи у святкові, неробочі та вихідні дні, оплата роботи у нічний час роботодавцем не здійснюється у випадку виконання працівником роботи за місцем проживання працівника;
- накази, зокрема від 04.01.2021 № 1-к, від 26.02.2021 № 10-к, від 05.05.2021 № 26-к, від 30.06.2021 № 40-к, від 31.08.2021 № 50-к, від 15.11.2021 № 81-к, якими встановлено, що ведення обліку робочого часу працівника здійснюється з урахуванням наданої ним інформації щодо самостійного щоденного ведення обліку робочого часу та обсягу виконаних працівником завдань та доручень;
- додаток до наказу від 30.12.2021 № 184-к, п. п. 5, 8 якого передбачає, що ведення обліку робочого часу працівника здійснюється з урахуванням його повідомлень про фактично відпрацьований ним час та обсяг виконаних завдань і доручень; товариство здійснює оплату праці працівнику за час виконання трудових обов`язків за місцем проживання на умовах, визначених укладеним з ним трудовим договором, без здійснення оплати його роботи у святкові, неробочі та вихідні дні, у нічний час. 
Крім того у матеріалах справи наявні первинні бухгалтерські документи, платіжні відомості, табелі обліку робочого часу, розрахункові листи та бухгалтерські довідки, які підтверджують повне і своєчасне нарахування заробітної плати позивачу. 
Враховуючи, що для суду жоден доказ не має наперед встановленої сили, судовий експерт не оцінювала умови оплати праці ОСОБА_1 визначені додатком до наказу №36-к від 11.08.2020 року та інші документи які регулюють режим роботи позивача та порядок оплати його праці, тому суд не вбачає за можливе прийняти його як належний та допустимий доказ.
Варто зауважити, що інформація оператора газотранспортних систем про вхід ОСОБА_1 в систему не є в даному випадку, в поєднанні з іншими доказами, належним та допустимими доказом виконання позивачем роботи в нічний час, святкові та вихідні дні.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Таким чином, позивачем в позовній заяві, а представником позивача в судовому засіданні не наведено переконливих доводів, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження виконання позивачем роботи в нічний час, святкові та вихідні дні, а тому з урахуванням наведеного у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 77-81, 141, 213, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
вирішив:

В позові  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» про стягнення невиплаченої заробітної плати - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:         Н.Г.Притула