ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2026 року 
м. Київ
справа № 320/13037/23
адміністративне провадження № К/990/50845/24
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Мацедонської В.Е., Мельник-Томенко Ж. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року (суддя Колеснікова І. С.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року (головуючий суддя Мельничук В. П., судді: Бужак Н. П., Костюк Л. О.) у справі № 320/13037/23 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства аграрної політики та продовольства України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У квітні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, скаржник) звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства аграрної політики та продовольства України (далі - відповідач), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 грудня 2022 року № 310-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- поновити ОСОБА_1 на посаді директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення Міністерства аграрної політики та продовольства України з 31 грудня 2022 року;
- стягнути з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 з 31 грудня 2022 року по день винесення судом рішення про поновлення на роботі включно;
- допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді та стягнення середнього заробітку в межах стягнення суми за один місяць.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив про порушення відповідачем процедури його звільнення із займаної посади шляхом невжиття заходів для переведення його на рівнозначну посаду, внаслідок чого порушено основні засади діяльності органу державної влади та трудові гарантії, права позивача як працівника та державного службовця. Позивач наголосив, що жодна норма законодавства не передбачає права та / або обов`язку відповідача повторного (неодноразового) вручення попередження про звільнення позивача із займаної посади.
3. На думку позивача, відповідач зобов`язаний був запропонувати всі наявні вакансії, які відповідають визначеним законодавством вимогам, що існують на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. Зауважив, що виходячи із кількості наявних посад на дату першого попередження, а також подальших змін і виникнення додаткових посад, відповідачем не було виконано вимог законодавства щодо пропозиції позивачу всіх наявних вакантних посад, які він може обіймати, внаслідок чого порушено вимоги частини третьої статті 87 Закону України від 10 грудня 2015 року № 889 VIII «Про державну службу» (далі - Закон № 889-VIII), статті 40, частин першої, третьої статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
4. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року, у задоволенні позову відмовлено.
5. Суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що відповідачем дотримано вимоги частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII в частині надання державному службовцю пропозиції про працевлаштування на будь-якій вакантній посаді, оскільки позивачу перед звільненням з урахуванням досвіду його роботи та освіти запропоновано для працевлаштування наявні вакантні посади згідно з переліком 61 вакантної посади станом на 15 листопада 2022 рок, від яких останній письмово відмовився. Відповідачем запропоновано позивачу всі наявні та можливі до обіймання станом як на час попередження про наступне звільнення, так і на момент такого звільнення посади.
6. Не погоджуючись із рішенням Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року та постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року, позивач звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
7. На обґрунтування касаційної скарги представник позивача звертає увагу на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22. Акцентує увагу на тому, що саме з моменту виникнення обставин, з якими законодавець пов`язує наявність підстав для звільнення державних службовців відповідно до пунктів 1 та 1-1 частини першої статті 87 Закону № 889-VІІІ включає зобов`язання роботодавця (держави) в особі суб`єкта призначення або керівника державної служби щодо працевлаштування державних службовців, які попереджаються про наступне звільнення.
8. На думку представника позивача, починаючи із 08 липня 2021 року дня ознайомлення із першим попередженням про вивільнення позивача, відповідач у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці був зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації до дня звільнення, що виходячи із наявних обставин справи відповідачем зроблено не було.
9. Звертає увагу, що підставою для звільнення позивача, яка зазначена в оскаржуваному наказі є наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Мінагрополітики», а тому, починаючи із 08 липня 2021 року (дня ознайомлення із першим попередженням про вивільнення позивача) відповідач у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці був зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації до дня звільнення, що зроблено не було.
10. Представник позивача зазначає, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо дотримання відповідачем вимог статті 87 Закону № 889-VIII беручи, до уваги виключно попередження від 15 листопада 2022 року про наступне звільнення, відповідно до якого запропоновані наявні вакантні посади (згідно з переліком 61 вакантної посади) станом на 15 листопада 2022 року.
Позиція інших учасників справи
11. У відзиві на касаційну скаргу представник відповідача зазначив, що судами попередніх інстанцій ухвалено законні та обґрунтовані рішення. Доводи касаційної скарги не містять вказівок на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального або неправильного застосування норм матеріального права.
12. Звертає увагу, що відповідач учинив всі залежні від організації дії щодо працевлаштування позивача, шляхом пропонування йому усіх вакантних посад станом на 15 листопада 2022 року.
Рух касаційної скарги
13. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 05 лютого 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 320/13037/23.
14. Ухвалою від 10 березня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою призначив справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій
15. Судами попередніх інстанцій установлено, що позивач з 01 липня 2011 року працював у Міністерстві аграрної політики та продовольства України, а з 12 травня 2021 року обіймав посаду директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
16. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 уведено в дію з 01 липня 2021 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства, відповідно до яких у структурі передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення (11 штатних одиниць), однак відсутній Департамент комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
17. 08 липня 2021 року позивача повідомлено про зміну істотних умов державної служби та запропоновано посаду головного спеціаліста (на період перебування основного працівника у соціальній відпустці), від якої позивач відмовився.
18. 24 листопада 2021 року позивача ознайомлено з повідомленням від 23 листопада 2021 року про наступне звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону України «Про державну службу» № 889-VIII та запропоновано іншу посаду, від якої позивач відмовився.
19. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2022 року № 283 уведено в дію з 10 травня 2022 року зміни до структури та штатного розпису Міністерства, якими також передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
20. 30 вересня 2022 року позивача ознайомлено з попередженням від 30 вересня 2022 року про наступне звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII та запропоновано вакантні посади відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей станом на цю дату; у попередженні позивач зазначив, що не згоден із переведенням.
21. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 24 жовтня 2022 року № 825 уведено в дію з 24 жовтня 2022 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства, якими передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
22. 15 листопада 2022 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII. У цьому попередженні позивачу запропоновано перелік наявних вакантних посад станом на 15 листопада 2022 року (61 вакантну посаду), крім посад, які не підлягали пропозиції з огляду на їх правовий статус та/або процедури призначення.
23. 14 грудня 2022 року позивач подав на ім`я в. о. Державного секретаря Міністерства аграрної політики та продовольства України заяву, у якій повідомив про відмову від запропонованих посад (відмову від переведення на запропоновані посади).
24. Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 грудня 2022 року № 310-к позивача звільнено з посади директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення з 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII. Підставами для прийняття зазначеного наказу визначено попередження про наступне звільнення від 15 листопада 2022 року та заяву позивача від 14 грудня 2022 року про відмову від переведення на запропоновані посади (відмову від запропонованих посад).
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У КАСАЦІЙНОМУ ПЕРЕГЛЯДІ.
25. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
26. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).
27. Водночас Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, передбачені пунктами 1, 4-7 частини третьої статті 353, абзацом другим частини першої статті 354 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 341 КАС України).
28. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 звільнений з посади директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
29. Касаційне провадження у справі відкрито з огляду на необхідність перевірки доводів скаржника щодо наявності підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме - застосування судами попередніх інстанцій у оскаржуваних рішеннях частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII без урахування правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22.
30. Переглядаючи рішення судів попередніх інстанцій, вирішуючи питання щодо правильності застосування судами норм чинного законодавства, Верховний Суд виходить із такого.
31. Відповідно до частини першої статті 3 Закону № 889-VIII цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку із вступом на державну службу, її проходженням та припиненням, визначає правовий статус державного службовця.
32. Пунктом 4 частини першої статті 83 Закону № 889-VIII визначено, що державна служба припиняється за ініціативою суб`єкта призначення.
33. Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Закону № 889-VIII відносини, що виникають у зв`язку із вступом, проходженням та припиненням державної служби, регулюються цим Законом, якщо інше не передбачено законом. Дія норм законодавства про працю поширюється на державних службовців у частині відносин, не врегульованих цим Законом.
34. Підстави для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення наведені у статті 87 Закону № 889-VIII.
35. Станом на момент виникнення спірних правовідносин припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення у зв`язку зі скороченням (зокрема скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу, у тому числі без скорочення чисельності/штату, або у зв`язку з реорганізацією державного органу) здійснюється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
У такому випадку суб`єкт призначення (керівник державної служби) зобов`язаний письмово попередити державного службовця про наступне звільнення не пізніше ніж за 30 календарних днів.
36. Одночасно з попередженням про звільнення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII суб`єкт призначення (керівник державної служби) зобов`язаний запропонувати державному службовцю іншу рівнозначну посаду державної служби або, як виняток, нижчу посаду відповідно до професійної підготовки та професійних компетентностей, із урахуванням переважного права на залишення на роботі, передбаченого законодавством про працю. Рівнозначною є посада державної служби, що належить до однієї підкатегорії посад державної служби з урахуванням рівнів державних органів.
37. Державний службовець звільняється на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII у разі відсутності можливості запропонувати відповідні посади, а також у разі відмови державного службовця від переведення на запропоновану посаду (частина третя статті 87 Закону № 889-VIII).
38. Отже, у разі звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII (скорочення/зміна структури чи штатного розпису/реорганізація) на суб`єкта призначення (керівника державної служби) покладається активний обов`язок забезпечити реальну можливість працевлаштування державного службовця шляхом пропозиції наявних вакантних посад, що відповідають професійній підготовці та професійним компетентностям, у межах процедури вивільнення. Виконання цього обов`язку оцінюється з урахуванням змісту і повноти запропонованих вакансій, а також дотримання вимог щодо своєчасного попередження.
39. Аналогічний підхід щодо застосування частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII (у редакції Закону № 1285-IX від 23 лютого 2021 року) висловлено Верховним Судом, зокрема, у постановах: 11 травня 2023 року у справі № 380/9574/21, 12 жовтня 2023 року у справі № 380/10238/21, 02 листопада 2023 року у справі № 380/9055/22, 23 листопада 2023 року у справі № 360/48/23.
40. Як установлено судами попередніх інстанцій наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 введено в дію з 01 липня 2021 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства, відповідно до яких у структурі передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення (11 штатних одиниць), однак відсутній Департамент комунікаційної політики та організаційного забезпечення
41. Наказом Міністерства від 10 травня 2022 року № 283 уведено в дію з 10 травня 2022 року зміни до структури та штатного розпису, якими передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
42. Наказом Міністерства від 24 жовтня 2022 року № 825 введено в дію з 24 жовтня 2022 року структуру та штатний розпис апарату Міністерства, якими передбачено Управління комунікаційної політики та організаційного забезпечення.
43. 15 листопада 2022 року позивачу вручено попередження про наступне звільнення за пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
44. У попередженні від 15 листопада 2022 року позивачу запропоновано перелік наявних вакантних посад станом на цю дату (61 посаду, крім посад, які не підлягають пропозиції з огляду на їх правовий статус/процедури призначення).
45. 14 грудня 2022 року позивач подав заяву на ім`я в.о. Державного секретаря Міністерства, у якій повідомив про відмову від запропонованих посад.
46. Наказом Міністерства від 27 грудня 2022 року № 310-к позивача звільнено з посади директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення з 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення відповідно до пункту 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII.
47. Підставами для прийняття наказу № 310-к визначено попередження від 15 листопада 2022 року про наступне звільнення та заяву позивача від 14 грудня 2022 року про відмову від переведення на запропоновані посади.
48. Попередні повідомлення / попередження 2021- 2022 років про зміну істотних умов служби та можливе вивільнення не визначені як підстави прийняття наказу № 310-к, а тому не впливають на оцінку правомірності звільнення за цим наказом.
49. Затвердження у 2021- 2022 роках змін до структури та штатного розпису Міністерства аграрної політики та продовольства України саме по собі не виключає того, що до моменту припинення державної служби позивач фактично обіймав посаду, з якої був звільнений. Вирішальним для оцінки спірних правовідносин є те, що оскаржуваний наказ про звільнення ґрунтується на попередженні від 15 листопада 2022 року про наступне звільнення та подальшій відмові позивача від запропонованих вакантних посад.
50. Колегія суддів зазначає, що посилання у оскаржуваному наказі Міністерства аграрної політики та продовольства України від 27 грудня 2022 року № 310-к «Про звільнення ОСОБА_1 » на наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 05 липня 2021 року № 72 «Про введення в дію структури та штатного розпису апарату Мінагрополітики» не змінює суть спірних правовідносин, оскільки як вірно зазначили суди попередніх інстанцій, підставою для прийняття оскаржуваного наказу є саме повідомлення про звільнення позивача від 15 листопада 2022 року. Саме із цього моменту і до фактичного звільнення позивача із займаної посади необхідно встановити чи запропоновано йому усі наявні вакантні посади у відповідача, а тому представник позивача помилково вважає, що саме 08 липня 2021 року (з дня першого повідомлення про наступне звільнення позивача) виникли обставини, які зумовили вивільнення позивача із займаної посади у спірних правовідносинах та помилково вважає, що саме з цього дня позивачу необхідно було пропонувати усі наявні вакантні посади.
51. Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що у спірних правовідносинах відповідачем дотримано вимоги частини третьої статті 87 Закону №889-VIII у частині пропозиції державному службовцю працевлаштування на вакантну посаду, оскільки позивачу перед звільненням, з урахуванням досвіду роботи та освіти, запропоновано наявні вакантні посади згідно з переліком 61 вакантної посади станом на 15 листопада 2022 року, від яких позивач відмовився.
52. При цьому судами попередніх інстанцій установлено, що відповідач запропонував позивачу всі посади, які були вакантними на момент вручення попередження від 15 листопада 2022 року та прийняття оскаржуваного наказу, і від яких позивач відмовився. Доказів існування на момент звільнення вакантної рівнозначної посади (у значенні Закону №889-VIII), яка могла бути запропонована, але не була запропонована, позивач не надав. За таких обставин відмова позивача від запропонованих посад є самостійною юридичною підставою для припинення державної служби відповідно до частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII.
53. Суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що за відсутності можливості запропонувати позивачу інші вакантні посади, ніж ті, від яких він відмовився, відповідач правомірно прийняв наказ від 27 грудня 2022 року № 310-к, яким позивача звільнено з посади директора Департаменту з комунікаційної політики та організаційного забезпечення з 30 грудня 2022 року за ініціативою суб`єкта призначення на підставі пункту 1 частини першої статті 87 Закону №889-VIII.
54. Доводи касаційної скарги не містять належних та об`єктивно обумовлених міркувань, які б спростовували наведені висновки судів першої та апеляційної інстанції, та є аналогічними тим, які зазначені в позовній заяві, так і поданій позивачем апеляційній скарзі. Проте, таким доводам, з огляду на вищенаведені висновки, судами попередніх інстанцій надано належну оцінку з дотриманням норм матеріального права.
55. Оцінюючи доводи представника позивача про неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, які викладені у постановах від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та від 12 квітня 2023 року у справі № 340/1791/22, колегія суддів виходить з такого.
56. Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
57. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 жовтня 2021 року у справі №233/2021/19 задля юридичної визначеності у застосуванні приписів процесуального закону, які зобов`язують визначати подібність правовідносин конкретизувала висновки Верховного Суду щодо тлумачення поняття «подібні правовідносини», що полягає у тому, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
58. Правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
59. Кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів. У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
60. Проаналізувавши зміст постанов Верховного Суду у справі № 380/9055/22 та № 340/1791/22, на які посилається представник позивача, колегія суддів установила, що наведені у них позиції не суперечить висновкам у цій постанові і не свідчить про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права, частини третьої статті 87 Закону № 889-VIII.
61. Колегія суддів звертає увагу, що у зазначених вище справах, позивач повідомлявся про наступне звільнення один раз на відміну від справи, яка розглядається.
62. Отже, посилання скаржника на постанови Верховного Суду від 12 вересня 2024 року у справі № 380/9055/22 та від 12 квітня 2023 року у справі №340/1791/22 не свідчать про неправильне застосування судами попередніх інстанцій частини третьої статті 87 Закону №889-VIII, оскільки правові висновки, викладені в цих постановах, спрямовані на запобігання формальному підходу до пропозиції посад та вимагають реальної оцінки можливості переведення. У цій справі судами встановлено, що позивачу були запропоновані наявні вакантні посади, їх перелік доведений до його відома, позивач від переведення відмовився, а існування вакантних рівнозначних посад у значенні Закону №889-VIII, які могли бути запропоновані, але не були запропоновані, не доведено.
63. За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваних рішень за пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
62. Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильності висновків суду апеляційної інстанції і не можуть бути підставою для скасування правильно винесених оскаржуваних рішень.
63. Отже, переглянувши оскаржувані судові рішення у межах доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд резюмує, що рішення судів ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
64. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
65. Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
66. Оскільки Суд не встановив підстав для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень, касаційну скаргу відповідача слід залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 350, 356 КАС України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 листопада 2024 року у справі № 320/13037/23 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач І. В. Желєзний
Судді В. Е. Мацедонська
Ж. М. Мельник-Томенко