ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/26711/24	Головуючий у 1-й інстанції Черніцька І.М. 	
Провадження № 22-ц/817/32/26 	Доповідач - Костів О.З.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Костів О.З. 
суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
позивачки — ОСОБА_1 ,
представника позивачки — Магдич О.О.,
відповідача — ОСОБА_2 ,
представника відповідача — Фльорківа О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/26711/24 за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року (ухвалене суддею Черніцькою І.М., повний текст якого складено 03 вересня 2025 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2024 року ОСОБА_1 (далі — позивачка), в інтересах якої діє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі — відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини.
Позов обґрунтовано тим, що з 28 липня 2012 року сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі. В даному шлюбі народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після фактичного припинення шлюбних стосунків син проживає разом з позивачкою у м.Відень, Австрійська Республіка. Зазначила, що син ОСОБА_6 відвідує школу у м.Відні, додатково займається з репетиторами, відвідує гуртки та спортивні секції. Згідно навчальної програми у м.Відні обов`язковим є навчання на обраному музичному інструменті та заняття з гірськолижного спорту, які оплачуються додатково. Також, син ОСОБА_6 додатково займається плавання та тенісом. Щомісячні витрати на сина складають 1400 Євро. Відповідач до жовтня 2024 року щомісяця переказував на рахунок позивачки кошти у розмірі 700 Євро. З жовтня 2024 року відповідач не приймає участі в утриманні сина та не надає йому жодної матеріальної допомоги.
У зв`язку з наведеним позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі 700 Євро, щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття або до закінчення навчання, але не більше ніж до 23 років.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року позов ОСОБА_1 , задоволено частково.
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10000 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи стягувати з 12 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання судових витрат.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Магдич Ольга Олександрівна, та відповідач ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович, подали на нього апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.
Апеляційна скарга позивачки ОСОБА_1 мотивована тим, що суд дослідив та встановив наявність у відповідача ОСОБА_2 фінансової спроможності надавати сину утримання у розмірі, що еквівалентний сумі 700 Євро щомісяця, однак без належного обґрунтування відмовив у задоволенні позовних вимог у зазначеному розмірі. Заявляючи позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі, що є еквівалентним 700 Євро, позивачка виходила з того, що матеріальне становище дитини та його забезпечення з боку кожного з батьків не повинно погіршуватись у зв`язку з розлученням батьків. Зазначає, що щомісячні витрати позивачки на винаймання житла та комунальні послуги становлять 900 Євро, із яких 730 Євро – місячна орендна плата, а 170 Євро – витрати на комунальні платежі. Крім витрат на житло позивачка несе витрати на дитину, зокрема, харчування, одяг та взуття, лікування, дозвілля, інтернет, заняття у гуртках, участь у змаганнях, літній табір тощо, що в загальному становить 2500 Євро.
У зв`язку з викладеним позивачка просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, а також стягнути з відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 16000.00 грн.
Апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 мотивована тим, що наведені в мотивувальній частині оскаржуваного рішення обставини, котрими судом обґрунтовано оскаржуване рішення, а саме: «Встановлено та визнається відповідачем, що відповідач здійснює індивідуальну медичну практику у власній приватній клініці «Стоматологія професора Щерби Віталія» та щомісячний дохід клініки становить 500 000 грн до вирахування податків та інших витрат, що також підтверджується випискою по рахунках ОСОБА_2 у АТ «КБ «Приватбанк», записаних банком на магнітних носіях», є такими що не відповідають обставинам справи.
Сторона відповідача, не заперечуючи обставини здійсненням ним індивідуальної медичної практики у власній приватній клініці «Стоматологія професора Щерби Віталія», жодним чином не визнавав тієї обставини, що щомісячний дохід клініки становить 500000.00 грн до вирахування податків та інших витрат, а навпаки, категорично заперечував такий дохід клініки, що підтверджується звукозаписом судового засідання від 28 серпня 2025 року.
У зв`язку з викладеним відповідач просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року в частині встановлених судом обставин змінити шляхом виключення з мотивувальної частини таких обставин, за яких встановлено та визнається відповідачем, що щомісячний дохід клініки становить 500 000.00 грн до вирахування податків та інших витрат, що також підтверджується випискою по рахунках ОСОБА_2 у АТ КБ «ПриватБанк», записаних банком на магнітних носіях.
17 листопада 2025 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Фльорків Олександр Володимирович, надійшов відзив на апеляційну скаргу позивачки.
Відзив мотивовано тим, що усі платіжні банківські картки відповідача, виписки за якими надані суду, є особистими платіжними картками фізичної особи ОСОБА_2 та не мають будь-якого відношення до здійснення останнім підприємницької діяльності. Відповідачем неодноразово наголошувалося, що значна кількість надходжень коштів на карткові рахунки відповідача є переказами відповідачем власних коштів між власними рахунками, та, відповідно, такі надходження не є доходом.
Зазначає, що дохід від зайняття індивідуальної медичної практики у стоматологічній клініці не є прибутком відповідача, адже з нього підлягають вирахуванню платежі зі сплати податків та інших обов`язкових платежів, виплата заробітної плати, придбання обладнання та устаткування, лікарських засобів, розхідного матеріалу, сплата комунальних послуг тощо. Будь-яких інших доказів, які б підтверджували отримання відповідачем доходу в розмірі 500000.00 грн щомісяця, судом не здобуто та матеріали справи не містять.
Звертає увагу на те, що обставина проживання позивачки разом із сином за кордоном не може вважатися привілеєм та зумовлювати необхідність стягнення з відповідача аліментів у розмірі, кратно більшому від середнього розміру аліментів, що присуджується судами на утримання дітей в Україні, або мінімального рекомендованого розміру аліментів, встановленого ч.2 ст.182 СК України. При цьому, позивачка забезпечена житлом в Україні, син ОСОБА_6 має змогу навчатися в українській школі, відвідувати гуртки та секції в Україні, та, відповідно, гармонійно розвиватися і бути поруч з обидвома батьками.
Сторона відповідача вважає, що визначений судом розмір аліментів є достатнім для забезпечення потреб, нормальних умов життя та гармонійного розвитку дитини.
У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу позивачки залишити без задоволення.
В судовому засіданні сторона позивачасвою апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені у ній. Проти апеляційної скарги відповідача заперечила. Крім того надано пояснення, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням російської федерації на територію України, ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_6 виїхали за межі України 27 лютого 2022 року. Відповідач добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі 800-900 Євро, щомісяця, однак припинив таку надавати з вересня 2024 року. Лише у вересні 2025 року відповідач оплатив 550 Євро за відвідування сином Давідом спортивної секції. Зазначає, що позивачка з сином проживає у м.Відень, Австрійська Республіка, та отримує дохід в розмірі 2500 Євро, щомісячно. 
Сторона відповідача свою апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на мотиви, викладені у ній. Проти апеляційної скарги позивачки заперечила. Крім того надано пояснення, що допомога на утримання сина надавалася в розмірі 700-800 Євро, щомісяця. Вказані кошти надавалися не лише з отриманих доходів, але й за рахунок позичених коштів. Однак, після непорозумінь із позивачкою щодо участі батька в утриманні дитини та погроз щодо стягнення аліментів, відповідач з вересня 2024 року припинив добровільно сплачувати вказані суми. Це також було обумовлено погіршенням матеріального становища. Після вересня 2024 року відповідач епізодично передавав кошти в загальній сумі 1000 Євро. Зокрема, оплатив за відвідування спортивної секції в розмірі 550 чи 600 Є, 350 Є подарував на день народження сина, а також придбав дитині навушники вартістю біля 300 Є. Крім того, дохід від продажу нерухомого майна у 2025 році відповідач використав на повернення боргових зобов`язань.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Проте, таким вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає не повністю.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Судом встановлено наступні обставини.
Сторони з 28 липня 2012 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 28 липня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис №930.
У даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 08 серпня 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції.
На даний час сторони проживають окремо, син ОСОБА_6 проживає разом із матір`ю в місті Відень, Австрійська Республіка.
Встановлено та не заперечується відповідачем, що позивачка разом з сином, у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України, покинули місце постійного проживання в м.Тернополі та по даний час проживають у м.Відень. Син ОСОБА_6 відвідує школу в м.Відень, отримує довідкові заняття з німецької та англійської мов, відвідує додаткові гуртки, спортивні заняття, які оплачуються додатково.
З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05 березня 2025 року №416494197 встановлено, що ОСОБА_2 належить на праві власності наступне нерухоме майно:
- трикімнатна квартира загальною площею 67.4 кв.м. (житлова площа 42.5 кв.м.), яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- земельна ділянка площею 0.0725 га (кадастровий номер 6125287500:02:001:2650) для індивідуального садівництва, яка розташована за адресою: Тернопільська область Тернопільський район, с.Смиківці;
- гараж загальною площею 42.1 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ;
- нежитлове приміщення, приміщення стоматологічного кабінету загальна площа 66 кв.м., який розташований за адресою: в АДРЕСА_3 , приміщ. №1
- однокімнатна квартира загальною площею 59.9 кв.м. (житлова площа 22.4 кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 .
- гараж загальною площею 17.1 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_5 , гараж № НОМЕР_3 .
Як слідує з виписки про рух коштів по рахунку за період з 01 січня 2022 року по 14 січня 2025 року, ОСОБА_7 систематично перераховував кошти ОСОБА_1 в середньому від 10000 до 20000 грн щомісяця.
Згідно відповіді з Державного реєстрі фізичних осіб-платників податків про джерела та суми доходів від 24 лютого 2025 року №1142227 встановлено, що ОСОБА_2 з 1 кварталу 2024 року по 4 квартал 2024 року отримав заробітну плату в ТНМУ у загальному розмірі 497014.36 грн.
Згідно відповіді Головного управління ДПС у Тернопільській області від 30 січня 2026 року №1119/5/19-00-24-02-02-4 встановлено, що ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ДПС у Тернопільській області, як фізична особа-підприємець та як суб`єкт господарювання застосовує спрощену систему оподаткування, обліку та звітності (2 група, фіксована ставка 20%). ОСОБА_2 задекларовано загальну суму доходу за звітний (податковий) період 2024 року в розмірі 1932405.00 грн.
Згідно відповіді з Державного реєстрі фізичних осіб -платників податків про джерела та суми доходів від 18 лютого 2026 року №2354694 встановлено, що ОСОБА_2 з 1 кварталу 2025 року по 4 квартал 2025 року отримав:
- заробітну плату в ТНМУ у загальному розмірі 482184.43 грн;
- як суб`єкт господарювання задекларовано загальну суму доходу за звітний (податковий) період 2025 року в розмірі 1546220.00 грн;
- дохід від продажу нерухомого майна 1772219.10 грн.
З позовної заяви ОСОБА_1 слідує, що між сторонами відсутня домовленість про утримання спільного сина та сплату аліментів, тобто існує спір, що стало підставою для звернення до суду.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.
Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до частини 2, 8, 9, 10 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів.
У відповідності до статтей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини.
Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною третьої статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (частина друга статті 182 СК України).
Згідно із частинами 1-3 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (частини 1-2 статті 184 СК України).
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Аналогічний висновок викладений у постановах КСЦ у складі Верховного Суду від 16 жовтня 2019 року справа № 664/2746/17; від 25 вересня 2019 року справа № 755/14148/18.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, N 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Аналогічні висновки викладено у постанові КСЦ у складі Верховного Суду від 27 травня 2020 року №712/4702/19.
Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Згідно із пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення аліментів ОСОБА_1 посилалася на те, що ОСОБА_2 не бере участі в утриманні свого малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З матеріалів справи вбачається, що дитина сторін проживає разом із матір`ю (позивачкою у справі) за межами України, зокрема у місті Відень Австрійська Республіка та перебуває на її утриманні. Позивачка для забезпечення належного рівня життя та розвитку малолітнього ОСОБА_6 несе витрати, які збільшуються у зв`язку з загальним підвищенням цін на продукти харчування, одяг, лікування, комунальні послуги, навчання та інше.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач є працездатною особою, молодого віку, має постійне місце роботи та стабільний значний дохід, у власності відповідача перебуває нерухоме майно, докази про його незадовільний стан здоров`я відсутні.
Також матеріалами підтверджено, що відповідач отримав загальний дохід за 2024 рік в сумі 2429419.36 грн (497014.36 + 1932405) та за 2025 рік в сумі 3800623.53 грн (482184.43 + 1546220 + 1772219.10), без вирахування податків та інших зборів.
Отже, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина в більшому розмірі, аніж рекомендований мінімальний розмір.
Позивачка зазначає, що витрати на утримання дитини, які вона самостійно несе, в середньому становлять 1400 Євро на місяць, однак відповідач маючи можливість сплачувати аліменти на утримання малолітнього сина, кошти не надає.
Апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає та навчається у місті Відень, Австрійська Республіка, регулярно відвідує заняття з репетиторами, відвідує гуртки та спортивні секції, планові та позапланові медичні огляди.
З огляду на викладене, колегія суддів частково погоджується з доводами сторони позивача про те, що визначений щомісячний розмір аліментів 10000.00 грн на дитину буде недостатнім, з огляду на встановлені обставини у даній справі.
Також, колегія суддів враховує матеріальне становище позивачки, яка працює, станом на теперішній час сама утримує малолітнього сина в іншій країні та матеріальне становище платника аліментів, який працездатний, займається підприємницькою діяльністю, має у власності нерухоме майно, інформація про інших утриманців відсутня.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі до 20000.00 грн, щомісячно, оскільки така сума буде достатньою для навчання та забезпечення належного рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку малолітньої дитини та не буде надто обтяжлива для платника.
Щодо апеляційних вимог ОСОБА_2 , колегія суддів виходить з наступного.
В оскаржуваному рішенні суду, зокрема його мотивувальної частини зазначено, що відповідач здійснює індивідуальну медичну практику у власній приватній клініці «Стоматологія професора Щерби Віталія» та щомісячний дохід клініки становить 500000 грн до вирахування податків та інших витрат.
Суд першої інстанції, встановлюючи вказану обставину, виходив з того, що така визнається відповідачем, а також підтверджується випискою по рахунках у АТ «КБ «ПриватБанк», записаних банком на магнітних носіях.
Разом з тим, апеляційний суд не погоджується із вищевказаним висновком місцевого суду, оскільки вказане спростовується звукозаписом судового засідання від 28 серпня 2025 року, згідно якого сторона відповідача заперечувала такий факт, та інформацією Головного управління ДПС у Тернопільській області за 2024-2025 роки.
Більше того, суд апеляційної інстанції зазначає, що більшість платіжних банківських карток відповідача, виписки за якими надані банком для суду, є особистими платіжними картками фізичної особи ОСОБА_2 , а банківські операції здійснювалися із призначенням платежу «переказ власних коштів», тобто такі не можуть вважатися доходом від підприємницької діяльності. Протилежного матеріалами справи не встановлено.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні, виключивши з його мотивувальної частини те, що щомісячний дохід приватної клініки «Стоматологія професора Щерби Віталія» становить 500000 грн до вирахування податків та інших витрат.
У відповідності до статтей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно частина друга статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно частина друга статті 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У відповідності до частина перша статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги позивачки та задоволення апеляційної скарги відповідача, та зміни рішення суду, збільшивши розмір стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини з 10000 грн до 20000 грн, щомісячно, та виключивши з мотивувальної частини відомості про те, що щомісячний дохід відповідача становить 500 000 грн.
Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу ОСОБА_4 – задовольнити.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 29 серпня 2025 року — змінити.
Збільшити розмір стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок до 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 грудня 2024 року і до досягнення дитиною повноліття.
Виключити з мотивувальної частини рішення посилання про те, що «судом встановлено та відповідачем ОСОБА_2 визнається отримання приватною клінікою «Стоматологія професора Щерби Віталія» щомісячного доходу в розмірі 500000 грн до вирахування податків та інших витрат, що також підтверджується випискою по рахунках ОСОБА_2 у АТ «КБ «ПриватБанк», записаних банком на магнітних носіях».
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Дата складення повного тексту постанови — 02 березня 2026 року.

Реквізити сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової карти платника податків – НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової карти платника податків – НОМЕР_5 .

Головуючий         О.З. Костів
Судді:          Б.О. Гірський
М.В. Хома