ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" квітня 2026 р. Справа№ 910/14232/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Суліма В.В.
суддів: Майданевича А.Г. 
Гаврилюка О.М. 

при секретарі судового засідання : Шевченко Н.А.
за участю представників сторін: 
від позивача: ОСОБА_1;
від відповідача: Поєдинок Я.А.,
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА»
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року (дата підписання 30.01.2026 року)
у справі №910/14232/25 (судді - Демидов В.О.)
за позовом ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 )
до Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА»
про стягнення 12 819 238,71 грн,-

ВСТАНОВИВ:
ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (далі - позивач) звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА" (далі - відповідач) про стягнення 12 819238,71 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем взятого на себе грошового зобов`язання за відповідною угодою. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року позов задоволено повністю. Стягнуто з відповідача на користь позивача основний борг у розмірі 12 656 734,96 грн, 3% річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 113 610,61 грн, а також судовий збір у розмірі 153 831,54 грн.
Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого господарського суду, Товариство з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідно до якої просить рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026року скасувати в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 113 610,61 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що Господарський суд міста Києва, визнав обставини встановленими, які є недоведеними і мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, зокрема, ст. 236 Господарського процесуального кодексу України.
При цьому, за твердженням скаржника, угодою від 11.07.2025 року про дострокове розірвання Державного контракту (договору) на поставку товарів оборонного призначення № 58/АБС/АТ/2025 від 04.02.2025 року фінансові санкції у випадку порушення відповідачем грошового зобов`язання не передбачені.
Водночас, скаржник наголосив, що нарахування передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України сум у даному випадку призведе до подвійної відповідальності відповідача, що суперечить засадам розумності, справедливості та пропорційності.
Крім того, скаржник вказав, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника.
Враховуючи вищевикладене, за твердженням скаржника, з огляду на характер спірних правовідносин, враховуючи поведінку відповідача, який визнав наявність заборгованості, вживає активних заходів для її погашення та не ухиляється від виконання зобов`язань, а також з урахуванням об`єктивних обставин воєнного часу, відсутні правові підстави для стягнення з відповідача додаткових фінансових санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 113 610,61 грн.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.02.2026 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Коротун О.М., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.02.2026 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 у справі №910/14232/25.
26.02.2026 року через відділ забезпечення документообігу суду та моніторингу виконання документів від представника позивача до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого позивач просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Крім того, представник позивача у відзиві на апеляційну скаргу, зокрема, зазначив, що відповідач просить зменшити розмір 3% річних та інфляційних втрат на підставі принципів розумності, справедливості та пропорційності. Однак, відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України "три проценти річних" є фіксованим розміром, встановленим законом, і не підлягає зменшенню судом, оскільки це мінімальний рівень захисту кредитора. Інфляційні втрати розраховуються за офіційним індексом інфляції (Держстат України) і також не підлягають зменшенню, бо відображають об`єктивне знецінення коштів.
При цьому, представник позивача наголосив, що Господарський суд міста Києва, розглянувши справу, застосував до спірних правовідносин актуальні правові позиції вищої судової інстанції, зазначивши в своєму судовому рішенні.
Розпорядженням керівника апарату суду №09.1-08/1090/26 від 31.03.2026 року, у зв`язку перебуванням судді Коротун О.М. на лікарняному, відповідно до підпунктів 2.3.22., 2.3.43. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду, призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/14232/25.
Згідно витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.03.2026 року сформовано колегію суддів у складі: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М., Майданевич А.Г.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.04.2026 року прийнято до свого провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА" на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року у справі №910/14232/25 у складі колегії суддів Північного апеляційного господарського суду: Сулім В.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), Гаврилюк О.М. Майданевич А.Г.
Представник скаржника в судовому засіданні 08.04.2026 року Північного апеляційного господарського суду підтримав доводів апеляційної скарги та просив її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з відповідача 3% річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 113 610,61 грн та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю. В решті рішення залишити без змін.
Представник позивача в судовому засіданні 08.04.2026 року Північного апеляційного господарського суду заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив відмовити в її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, заслухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів встановила наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, 04.02.2025 року між ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_1 ) (замовник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» (виконавець) було укладено Державний контракт (договір) №58/АБС/АТ/2025 на поставку товарів оборонного призначення (далі - контракт), відповідно до умов якого виконавець зобов`язується у 2025 році поставити замовнику товари оборонного призначення.
Відповідно до п 4 контракту ціна контракту є договірною та становить 43 875 000,00 грн без урахування ПДВ. Ціна одиниці товару та ціна контракту зафіксована у специфікації та протоколі погодження договірної (фактичної) ціни товарів за оборонними закупівлями (додаток 2 до контракту). 
За умовами п. 6 контракту розрахунки проводяться на умовах попередньої оплати разовим платежем шляхом безготівкового переказу коштів у розмірі 92% ід ціни контракту, що складає 40365000,00 грн.
Виконавець зобов`язаний поставити товар (партію товару) замовнику у строк до 4 місяців з моменту здійснення разового платежу попередньої оплати, але не пізніше 01.06.2025. (п. 14 контракту).
Згідно п. 28 контракту за відмов виконавця від поставки товару виконавець сплачує замовнику штраф у розмірі 20% ціни товару на поставку якої надійшла відмова.
На суму попередньої оплати нараховуються проценти за користування коштами у розмірі 0,1% від суми попередньої оплати відповідно до статей 536 та 693 Цивільного кодексу України за кожен день від дня зарахування коштів попередньої оплати на небюджетний рахунок виконавця до дня повернення ним суми попередньої оплати замовнику відповідно до пп.5 п. 24 контракту (абз. 3 п. 29 контракту).
Відповідно до п. 30 контракту за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань, передбачених контрактом, останній сплачує на користь замовника пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, відповідно до вимог Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань».
Контракт набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 25.12.2025, але у будь-якому випадку до повного виконання сторонами передбачених контрактом зобов`язань (п. 45 контракту).
В подальшому сторони дійшли взаємної згоди достроково розірвати контракт у зв`язку із відмовою виконавця від виконання своїх зобов`язань за контрактом та припинити виконання взятих на себе зобов`язань, передбачених контрактом, про що 11.07.2025 року уклали відповідну письмову угоду.
Відповідно до п. 2 Угоди сторони засвідчили, що на час укладення цієї угоди виконавець не передав у власність замовника товар, визначений контрактом, а також те, що виконавцем повернута замовнику в повному обсязі попередня оплата, передбачена контрактом, в розмірі 40 365 000,00 грн.
За умовами п. 3 Угоди виконавець визнав, що дострокове розірвання контракту не є підставою для звільнення від повного виконання передбачених контрактом зобов`язань щодо сплати штрафних санкцій за порушення умов контракту. Станом на день укладення угоди підлягають сплаті на користь замовника штрафні санкції, нараховані відповідно до п. 28, абз. 3 п. 29, п. 30 контракту:
- штраф за відмову від поставки товару в розмірі 8 555 501,54 грн;
- відсотки за користування сумою попередньої оплати в сумі 4 015 890,00 грн;
- пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань в сум 85 343,42 грн. 
Загальна сума штрафних санкцій становить 12 656734,96 грн.
Виконавець зобов`язується сплатити зазначені суми не пізніше 30.09.2025 року.
Виконавець зобов`язується сплатити зазначені суми не пізніше 30.09.2025 року.
Доказів сплати відповідачем на користь позивача у визначений угодою строк штрафних санкцій у розмірі 12 656 734,96 грн матеріали справи не містять.
Відповідач визнав позов в частині основної заборгованості 12 656 734,96 грн, проте заперечив проти задоволення позову в частині стягнення штрафних санкцій у вигляді 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційних втрат у розмірі 113 610,61 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до статей 6, 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно зі ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Аналіз умов укладеного між сторонами Контракту свідчить про те, що за своєю правовою природою вказаний договір є договором поставки, а тому саме він та відповідні положення статей параграфів 1, 3 глави 54 Цивільного кодексу України визначають права та обов`язки сторін зі здійснення передбаченої договором поставки товару та її оплати. 
Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 цивільного кодексу України).
Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
З огляду на вказані вище обставини та враховуючи, що відповідач у визначений угодою строк штрафні санкції у розмірі 12 656 734,96 грн не сплатив, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для стягнення боргу у розмірі 12 656 734,96 грн з відповідача.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а тому в цій частині спірне рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року у справі №910/14232/25 колегією суддів на предмет законності та обґрунтованості не перевіряється.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, колегія суддів відзначає наступне. 
Згідно з приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду 07.02.2024 року у справі № 910/3831/22. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.04.2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) звернула увагу на те, що інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання. Тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимогою.
Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24.04.2024 року у справі № 657/1024/16-ц зауважила, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, умовами угоди було передбачено відповідальність відповідача за невиконання своїх зобов`язань за контрактом щодо поставки товару, з чим останній погодився і зобов`язався сплатити позивачу штрафні санкції (штраф за відмову від поставки товару, відсотки за користування сумою попередньої оплати, пеня за несвоєчасне виконання виконавцем грошових зобов`язань) у сумі 12 656 734,96 грн, яку відповідач не сплатив. 
Вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, а також 3% річних є правом кредитора, яким останній наділений в силу нормативного закріплення зазначених способів захисту майнового права та інтересу.
Так, 3 % річних у розмірі 48 893,14 грн та інфляційні втрати у розмірі 113 610,61 грн, нараховані відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України за неналежне виконання відповідачем грошового зобов`язання, яке виникло на підставі Угоди від 11.07.2025 року.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів критично оцінює твердження скаржника, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення, що угодою від 11.07.2025 року про дострокове розірвання Державного контракту (договору) на поставку товарів оборонного призначення № 58/АБС/АТ/2025 від 04.02.2025 року фінансові санкції у випадку порушення відповідачем грошового зобов`язання не передбачені.
При цьому, твердження скаржника, що нарахування передбачених ст. 625 Цивільного кодексу України сум у даному випадку призведе до подвійної відповідальності відповідача, що суперечить засадам розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів не визнає переконливими доводами, оскільки, інфляційні втрати та проценти річних є спеціальним видом цивільно-правової відповідальності за прострочення грошового зобов`язання і входять до складу такого зобов`язання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.07.2019 року у справі № 905/600/18.
Щодо посилання скаржника, що виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних за час затримки розрахунку відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, оскільки всі вони спрямовані на відновлення майнової сфери боржника, колегія суддів відзначає наступне. 
Згідно з ч. 3 ст. 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2025 року у справі № 903/602/24 конкретизовано правовий висновок, викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 ( щодо застосування положень ст. 625 Цивільного кодексу України ) та зазначено, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом ), не підлягає зменшенню судом.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.09.2025 року у справі № 908/1612/24.
При цьому, колегія суддів відзначає, зменшення судом заявлених до стягнення штрафних санкцій чи відсотків, нарахованих на підставі статті 625 Цивільного кодексу України, є правом, а не обов`язком суду і може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку за наслідками оцінки обставин справи та наданих учасниками справи доказів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2024 року у справі № 910/14524/22). 
Інфляція - це знецінювання грошей і безготівкових коштів, що супроводжується ростом цін на товари і послуги (Методологічні положення щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на спожиті товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджені наказом Державного комітету статистики України від 14.11.2006 року № 519).
Інфляційні втрати є наслідком інфляційних процесів в економіці, вони об`єктивно виникають унаслідок знецінення грошових коштів, а їх стягнення є компенсацією за понесені втрати.
Компенсація кредитору інфляційних втрат згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України є мінімальною гарантією захисту його інтересів, яка забезпечує збереження цінності грошових коштів протягом прострочення оплати боржником відповідних товарів, робіт чи послуг.
Інфляційні втрати не є штрафними санкціями чи платою боржника за користування коштами кредитора, вони, як уже зазначалося, входять до складу грошового зобов`язання і є способом захисту майнового права та інтересу. Тому, на відміну від процентів річних, суд не може зменшити розмір інфляційних втрат.
Верховний Суд у своїй практиці послідовно дотримується правової позиції щодо неможливості зменшення розміру інфляційних втрат - висновки про це викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 05.10.2023 року у справі № 904/4334/22, від 24.01.2024 року у справі № 917/991/22, від 01.10.2024 року у справі № 910/18091/23 та від 05.11.2024 року у справі № 902/43/24.
При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідна угода була укладена сторонами під час військової агресії Російської Федерації проти України та введення в Україні режиму воєнного стану, а тому сторони при укладенні такої угоди мали усвідомлювати всі ризики здійснення господарської діяльності в таких умовах.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в цій частині. 
Інші доводи скаржника, що викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони висновків суду не спростовують та з урахуванням всіх обставин даної справи, встановлених судом, не впливають на правильність вирішення спору по суті та остаточний висновок.
Разом з цим, колегія суддів приймає до уваги, що мотиви апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» фактично зводяться до мотивів викладених у відзиві на позовну заяву, висновки по яким були зроблені судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні. 
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Колегія суддів погоджується з твердженнями позивача викладеними у відзиві на апеляційну скаргу.
Колегія суддів апеляційного господарського суду вважає посилання скаржника, викладені ним в апеляційній скарзі такими, що не можуть бути підставою для скасування ухваленого у справі рішення, наведені доводи скаржника не спростовують висновків суду першої інстанції та зводяться до переоцінки доказів та встановлених судом обставин. А тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Судові витрати, згідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України покласти на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд - 
УХВАЛИВ: 
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «БП ЕКСІМ СВІТОВА ОБОРОНА» на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року у справі №910/14232/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2026 року у справі №910/14232/25 залишити без змін.
3. Судовий збір, понесений у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на апелянта.
4. Матеріали справи №910/14232/25 повернути до Господарського суду міста Києва. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя В.В. Сулім 

Судді А.Г. Майданевич

О.М. Гаврилюк

Дата підписання 09.04.2026 року.