ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2026 року 	м. Полтава	Справа № 440/16304/25	

Полтавський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді – Шевякова І.С., 
секретаря судового засідання – Карабут А.В. 
представника позивача – Петько А.В.
представника відповідача – Телятник Г.А.
розглянув у відкритому судовому засіданні справу за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Полтавська паляниця" до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Позовні вимоги:
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області №00176990701 від 18.11.2025;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області №00176950701 від 18.11.2025;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області №00176960701 від 18.11.2025;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області № 00176940701 від 18.11.2025;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області № 00176970701 від 18.11.2025;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області № 00176930701 від 18.11.2025 в частині: встановлення завищення інших операційних витрат на суму ПДВ по підприємству ФГ «Самоцвіт-2014» в розмірі 60502 грн.; встановлення завищення інших операційних витрат внаслідок непідтвердження фактичного отримання транспортних послуг, які здійснювалися ФОП ОСОБА_1 (3405514118), ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (3803305034) в розмірі 6 548 633 грн збільшення зобов`язання ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» зі сплати податку на прибуток за 9 місяців 2021 року в розмірі 88 380 грн; застосування штрафу в розмірі 270 881,55 грн;
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області №00177010701 від 18.11.2025в частині: встановлення ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн. та неутримання ПДФО на суму 134 236, 51 грн., застосування штрафу в розмірі 5844,16 грн. та пені в сумі 166,77 грн; 
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області № 00177020701 від 18.11.2025 в частині: встановлення ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн. та неутримання військового збору на суму 9172,92 грн застосуванню штрафу в розмірі 1623,38 грн. та пені в сумі 46,33 грн; 
визнати протиправними та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС України в Полтавській області №00177030701 від 18.11.2025, яким застосовано штраф в розмірі 32000 грн за зберігання палива без наявної ліцензії.
Під час розгляду справи суд
В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Науково-виробниче підприємство "Полтавська паляниця" (далі також позивач, ТОВ "НВП "Полтавська паляниця") звернулося до Полтавського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (далі також відповідач, ГУ ДПС в Полтавській області) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень.
Ухвалою від 09.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №440/163049/25 розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження /том І, а.с. 16-18/.

Аргументи учасників справи
Позовні вимоги обґрунтовані твердженнями позивача про протиправність частини податкових повідомлень-рішень Головного управління ДПС у Полтавській області, прийнятих за результатами документальної планової виїзної перевірки ТОВ «НВП «Полтавська паляниця», а саме: №00176990701 від 18.11.2025, №00176950701 від 18.11.2025, №00176960701 від 18.11.2025, №00176940701 від 18.11.2025, №00176930701 від 18.11.2025, №00176970701 від 18.11.2025, №00177010701 від 18.11.2025, №00177020701 від 18.11.2025 та №00177030701 від 18.11.2025.
Позивач не погоджується з висновками контролюючого органу, викладеними в акті перевірки, та вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на неправильному застосуванні норм податкового законодавства. Позивач зазначає, що всі господарські операції здійснювалися в межах його господарської діяльності, є реальними, підтверджені належними первинними документами та відображені у бухгалтерському і податковому обліку відповідно до вимог законодавства. На думку позивача, контролюючим органом не враховано надані документи, зроблено вибірковий аналіз господарських операцій, а окремі висновки побудовані на припущеннях, без належного доказового підтвердження, що призвело до безпідставного донарахування податкових зобов`язань та застосування штрафних санкцій.
Відповідач проти позову заперечував. У відзиві на позов представник відповідача зазначив про правомірність проведення документальної планової виїзної перевірки ТОВ «НВП «Полтавська паляниця», законність складеного за її результатами акта перевірки від 10.10.2025 №14716/16-31-07-01-01/39728157 та обґрунтованість прийнятих на його підставі податкових повідомлень-рішень. Відповідач вказував, що встановлені порушення підтверджуються первинними документами, даними бухгалтерського обліку, інформаційними базами ДПС, а також відсутністю у позивача належних пояснень та документального підтвердження окремих господарських операцій. На думку відповідача, позивачем допущено порушення вимог податкового законодавства при формуванні податкового кредиту, визначенні податкових зобов`язань, відображенні витрат, а також при нарахуванні та утриманні податків із доходів фізичних осіб, що стало підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176990701 від 18.11.2025
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновок контролюючого органу про невизначення податкового зобов`язання з ПДВ за ставкою 14 відсотків та відсутність виписаної і зареєстрованої податкової накладної при передачі товару покупцю-нерезиденту SIERENTZ & CIE SARL є безпідставним.
Позивач вказує, що між ним та комісіонером укладено договір комісії №33 від 08.02.2023, відповідно до якого товар передавався не безпосередньо покупцю, а комісіонеру з метою подальшого експорту на користь нерезидента. Таким чином, на момент передачі товару фактичного переходу права власності до нерезидента та завершеної господарської операції з постачання не відбулося, оскільки комісіонер мав здійснити експортну операцію від імені позивача.
Разом з тим, у зв`язку з форс-мажорними обставинами, а саме блокуванням морського порту, комісіонер не мав можливості здійснити митне оформлення та фактичне вивезення товару за межі митної території України. У результаті цього експортна операція не була завершена, товар не перетнув митний кордон України, а отже відсутній факт здійснення операції з експорту.
У подальшому, у зв`язку з неможливістю виконання умов договору комісії, товар був повернутий комісіонером позивачу, що підтверджується відповідними первинними документами. Таким чином, господарська операція з передачі товару фактично не призвела до його реалізації нерезиденту, а завершилась поверненням товару власнику, тобто фактично не відбулася..
З огляду на викладене, позивач вважає, що у квітні 2023 року не виникло податкового зобов`язання з ПДВ, оскільки відсутній факт постачання товару, а також відсутній об`єкт оподаткування у вигляді завершеної операції з експорту. Передача товару комісіонеру в межах договору комісії не є самостійною операцією постачання товару покупцю, а має допоміжний характер і спрямована на організацію майбутнього експорту.
Крім того, позивач зазначає, що всі господарські операції з передання товару комісіонеру, його повернення та подальшої реалізації оформлені належними первинними документами, що підтверджує відсутність порушень податкового законодавства з його боку.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що позивач не визначив податкове зобов`язання з ПДВ за ставкою 14 відсотків при передачі кукурудзи покупцю-нерезиденту SIERENTZ & CIE SARL на митній території України та не склав і не зареєстрував відповідну податкову накладну в ЄРПН. На думку відповідача, сам факт передачі товару підтверджувався актами приймання-передачі права власності, а відсутність митної декларації свідчила про те, що вивезення товару за межі митної території України не відбулося, тому позивач повинен був нарахувати податкові зобов`язання з ПДВ саме як при поставці товару на митній території України. Додатково відповідач звертав увагу, що позивач не надав відповіді на запит від 23.09.2025 №2 про надання пояснень і копій документів з цього приводу.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176950701 від 18.11.2025
Позиція позивача:
позивач заперечує висновки контролюючого органу про ненарахування компенсуючих податкових зобов`язань з ПДВ на суму транспортно-експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», а також про неправомірне формування податкового кредиту за податковою накладною №19 від 17.06.2022.
Щодо висновку контролюючого органу про необхідність нарахування компенсуючих податкових зобов`язань з ПДВ, позивач зазначає, що транспортно-експедиційні послуги фактично були отримані, що підтверджується належними первинними документами, зокрема договором, актами приймання-передачі послуг, залізничними накладними, платіжними документами, та безпосередньо використовувалися у господарській діяльності підприємства. Вказані послуги були спрямовані на забезпечення перевезення товару та пов`язані з підготовкою до здійснення господарських операцій, які підлягають оподаткуванню податком на додану вартість.
Позивач наголошує, що відповідно до положень податкового законодавства обов`язок нарахування компенсуючих податкових зобов`язань виникає виключно у разі використання придбаних товарів або послуг в операціях, що не є об`єктом оподаткування або звільнені від оподаткування. Водночас у даному випадку такі послуги використовувалися у межах господарської діяльності позивача та були пов`язані з оподатковуваними операціями, а отже підстави для застосування механізму нарахування компенсуючого ПДВ відсутні.
Щодо висновку контролюючого органу про неправомірне віднесення до податкового кредиту суми ПДВ за податковою накладною №19 від 17.06.2022, складеною ТОВ «Нафта – Оіл Плюс», позивач зазначає, що відповідна господарська операція є реальною, здійсненою в межах господарської діяльності підприємства та підтверджується належними первинними документами, зокрема договором, видатковими накладними, актами, платіжними дорученнями, а також відображена у бухгалтерському та податковому обліку.
Позивач звертає увагу, що контролюючим органом не встановлено жодних обставин, які б свідчили про відсутність фактичного здійснення господарської операції, натомість висновки про її нереальність ґрунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим з огляду на принципи доказування та правові позиції Верховного Суду щодо необхідності підтвердження висновків контролюючого органу належними та допустимими доказами.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що позивач неправомірно сформував податковий кредит за податковою накладною №19 від 17.06.2022, складеною ТОВ «Нафта-Оіл Плюс», оскільки це товариство, за даними податкового органу, відповідало критеріям ризиковості платника податку, а встановлені перевіркою обставини свідчили про неможливість здійснення ним відповідних операцій у червні 2022 року з урахуванням часу та місця знаходження матеріальних ресурсів. Відповідач наполягав, що за відсутності фактично здійсненої операції первинні документи не можуть бути підставою для формування податкового обліку.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176960701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу про завищення такого показника є безпідставними.
Як вбачається з Акта перевірки, контролюючий орган дійшов висновку про завищення задекларованого позивачем від`ємного значення ПДВ на суму 48 079 грн у зв`язку з ненарахуванням компенсуючих податкових зобов`язань з ПДВ на транспортно-експедиційні послуги, отримані від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», які, на думку перевіряючих, не були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
При цьому в Акті перевірки зазначено, що позивачем не нараховано податкові зобов`язання з ПДВ на суму перевищення бази оподаткування над фактичною ціною постачання у розмірі 751 860 грн, у тому числі за грудень 2023 року - 707 503 грн, за січень 2024 року - 44 357 грн.
Позивач не погоджується з такими висновками, оскільки транспортно-експедиційні послуги, надані ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС» (ЄДРПОУ 39501849), були фактично отримані та належним чином документально підтверджені. Зокрема, такі послуги оформлені відповідно до Договору №06/09/22-Т від 05.09.2022 року, згідно з яким кожне перевезення підтверджується залізничною накладною та актом надання послуг з додаванням відповідних додатків, що містять узагальнену інформацію про відвантаження (дату, номер вагону, накладної, вагу, станцію відправлення та призначення тощо).
Всі операції з отримання транспортно-експедиційних послуг підтверджені належними первинними документами, зокрема договорами, специфікаціями, додатками до договорів, реєстрами, залізничними накладними, рахунками, актами надання послуг, банківськими виписками та регістрами бухгалтерського обліку, що відповідають вимогам законодавства щодо оформлення первинних документів.
Так, у грудні 2023 року позивач отримав від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС» транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 1 767 299,40 грн, у тому числі ПДВ 294 549,90 грн, тоді як у січні 2024 року відбувалися виключно розрахунки за вже отримані послуги, що свідчить про недостовірність висновків контролюючого органу щодо характеру операцій у цей період.
Крім того, за період з 01.10.2019 по 30.06.2025 ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС» надало позивачу транспортно-експедиційні послуги на загальну суму 25 612 559,80 грн, у тому числі ПДВ 4 268 759,98 грн, що підтверджується оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 631.
Позивач наголошує, що всі зазначені послуги були використані виключно у межах господарської діяльності підприємства, зокрема для транспортування продукції з метою її подальшої реалізації, тобто в оподатковуваних операціях. Розірвання окремих контрактів відбулося з причин, що не залежать від позивача, а саме у зв`язку з форс-мажорними обставинами - блокуванням морських портів України.
Відповідно до пункту 2.13 облікової політики позивача витрати на транспортування продукції при її реалізації відносяться до витрат на збут поточного періоду та не формують собівартість товару. Разом з тим, така класифікація витрат є елементом бухгалтерського обліку і не впливає на порядок формування податкового кредиту чи виникнення податкових зобов`язань з ПДВ.
З огляду на те, що транспортно-експедиційні послуги були використані в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності позивача, підстави для застосування положень пункту 198.5 Податкового кодексу України та нарахування компенсуючих податкових зобов`язань, на думку позивача - відсутні.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що позивач занизив податкові зобов`язання з ПДВ на суми транспортно-експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», оскільки такі витрати, на думку податкового органу, не були компенсовані покупцями та не включені до ціни реалізації кукурудзи. Відповідач виходив із того, що реалізація кукурудзи здійснювалася за ціною нижче ціни придбання з урахуванням транспортно-експедиційних послуг, а тому позивач мав нарахувати податкові зобов`язання виходячи із перевищення бази оподаткування над фактичною ціною постачання та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176940701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.
Позивач зазначає, що всі операції щодо формування податкового кредиту, визначення податкових зобов`язань та декларування податку на додану вартість здійснювалися із дотриманням вимог податкового законодавства, що підтверджується первинними документами та регістрами бухгалтерського обліку, які були надані контролюючому органу під час проведення документальної виїзної перевірки.
З наданих регістрів бухгалтерського обліку чітко простежується хронологія відображення господарських операцій, зокрема витрат за взаємовідносинами з ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС». Відображення таких витрат здійснювалося відповідно до Наказу №09/04-03 від 09.04.2015 року «Про облікову політику підприємства та про організацію бухгалтерського обліку», згідно з пунктом 2.13 якого витрати на транспортування продукції при її реалізації відносяться до витрат на збут поточного періоду та не формують собівартість товару.
Разом з тим, висновки контролюючого органу зроблені без урахування всіх первинних документів та фактичних обставин здійснення господарських операцій. Так, в Акті перевірки наведено вибіркові дані щодо отриманих транспортно-експедиційних послуг, зокрема зазначено акти за період з 28.11.2023 по 28.12.2023, проте безпідставно не враховано акт від 22.11.2023 року на суму 500 187,60 грн, у тому числі ПДВ 416 823,00 грн, що свідчить про неповноту дослідження обставин справи та призвело до помилкових висновків.
Крім того, позивач зазначає, що твердження контролюючого органу про невизначення податкового зобов`язання з ПДВ за ставкою 14% при передачі товару нерезиденту SIERENTZ & CIE SARL у квітні 2023 року на суму 282 697,8 доларів США, що становить 103 337 862,76 грн, є помилковими, оскільки фактичного постачання товару не відбулося, митне оформлення не здійснювалося, а відтак відсутній об`єкт оподаткування ПДВ.
Також безпідставними є висновки контролюючого органу щодо ненарахування компенсуючих податкових зобов`язань з ПДВ на суму 751 860 грн у зв`язку з отриманням транспортно-експедиційних послуг від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», оскільки такі послуги були використані виключно у межах господарської діяльності позивача, підтверджені належними первинними документами та пов`язані з оподатковуваними операціями.
Щодо висновку про неправомірне формування податкового кредиту у сумі 5 502 грн за податковою накладною №19 від 17.06.2022 року, позивач зазначає, що відповідна господарська операція є реальною, підтвердженою належними первинними документами та здійсненою у межах господарської діяльності підприємства.
Обставини, покладені в основу спірного податкового повідомлення-рішення, детально спростовані позивачем у підпунктах 2.1, 2.2, 2.3 та 2.5 цієї позовної заяви.
Таким чином, висновки контролюючого органу про завищення бюджетного відшкодування податку на додану вартість у розмірі 1 872 622 грн є необґрунтованими, а застосування штрафної санкції у розмірі 468 155,50 грн - безпідставним, у зв`язку з чим податкове повідомлення-рішення №00176940701 від 18.11.2025 року підлягає скасуванню.
Позиція відповідача:
відповідач посилався на те, що завищення бюджетного відшкодування ПДВ у сумі 1 872 622 грн є наслідком тих самих порушень, які, на думку контролюючого органу, були допущені позивачем при визначенні податкових зобов`язань з ПДВ, зокрема у зв`язку з ненарахуванням ПДВ при передачі кукурудзи нерезиденту, ненарахуванням компенсуючого ПДВ на транспортно-експедиційні послуги та невиписанням податкових накладних. Відповідач вважав, що ці обставини виключають правомірність заявлення відповідної суми бюджетного відшкодування.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176970701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.
Позивач зазначає, що твердження контролюючого органу про незареєстровані податкові накладні на загальну суму обсягу постачання 6 446 779,85 грн, а також про невиписані та незареєстровані податкові накладні на суму постачання (без ПДВ) 3 779 017,86 грн, у тому числі за грудень 2023 року - 3 546 393,87 грн та за січень 2024 року - 232 623,99 грн, є похідними від помилкового висновку про необхідність донарахування податкових зобов`язань з ПДВ, позиція щодо яких викладена вище.
Крім того, позивач заперечує висновки контролюючого органу щодо обов`язку складання та реєстрації податкових накладних на суму перевищення бази оподаткування у зв`язку з невключенням до вартості реалізації транспортно-експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», на загальну суму 3 668 953,90 грн, оскільки відповідні послуги були використані у господарській діяльності та не формують собівартість товару.
Щодо висновків контролюючого органу про реалізацію продукції за цінами, нижчими за ціни придбання, позивач зазначає, що такі висновки зроблені на підставі вибіркового аналізу та не відображають реальної картини господарських операцій підприємства.
Зокрема, контролюючим органом було використано дані лише по окремих контрагентах, зокрема ДП «ДГ ім. 9 Січня» Інституту свинарства і АПВ НААН, ФГ «В.В.С.» та СФГ «СОВА», при цьому враховано виключно максимальні ціни придбання на рівні близько 5 400– 5 500 грн за тонну.
Водночас позивачем здійснювалось придбання кукурудзи також у інших постачальників, зокрема у СФГ «ЖАЙВОРОНОК» та ФГ «АГРО ПРИХОДЬКО», за цінами у діапазоні 3 000 – 3 500 грн за тонну, що підтверджується належними первинними документами.
Крім того, навіть у взаємовідносинах із ДП «ДГ ім. 9 Січня» за договором поставки №03/11/23-К від 02.11.2023 року ціни придбання у період листопад–грудень 2023 року становили 3 246,00 грн, 3 377,50 грн, 3 509,00 грн, 3 561,50 грн, 3 640,50 грн, 3 728,50 грн, 4 123,50 грн за тонну, що спростовує висновки контролюючого органу щодо застосування ціни 5 482,50 грн як єдиної бази для порівняння.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що позивач занизив податкові зобов`язання з ПДВ на суми транспортно-експедиційних послуг, отриманих від ТОВ «ГРАНД-ІНВЕСТМЕНТС», оскільки такі витрати, на думку податкового органу, не були компенсовані покупцями та не включені до ціни реалізації кукурудзи. Відповідач виходив із того, що реалізація кукурудзи здійснювалася за ціною нижче ціни придбання з урахуванням транспортно-експедиційних послуг, а тому позивач мав нарахувати податкові зобов`язання виходячи із перевищення бази оподаткування над фактичною ціною постачання та скласти і зареєструвати відповідні податкові накладні.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00176930701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є частково необґрунтованими та підлягають скасуванню у відповідній частині.
Позивач частково визнає встановлені порушення, а саме щодо заниження інших операційних доходів на суму 208 883 грн у зв`язку із наявністю кредиторської заборгованості зі спливом строку позовної давності, а також щодо неправомірного віднесення до складу витрат сум штрафів у розмірі 65 827 грн. Вказані порушення усунуті позивачем самостійно, що призвело до збільшення податкового зобов`язання з податку на прибуток відповідно на 37 598,85 грн та 11 848,86 грн.
Водночас інші висновки контролюючого органу позивач не визнає з огляду на наступне.
Щодо висновку про завищення інших операційних витрат на суму 60 502 грн по взаємовідносинах з ФГ «Самоцвіт-2014», позивач зазначає, що податкова накладна за відповідною операцією була зупинена 30.10.2020 року. Відповідно до пункту 6 Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №520 від 12.12.2019 року, строк для подання документів на розблокування становить 365 днів. Після спливу зазначеного строку, на підставі наказу підприємства №02/06-01 від 02.06.2022 року сума незареєстрованого ПДВ була правомірно віднесена до складу інших витрат. Відповідні документи були надані контролюючому органу, однак безпідставно не враховані.
Щодо висновку про завищення витрат у зв`язку з нібито непідтвердженням фактичного отримання транспортних послуг на суму 6 548 633 грн, отриманих від ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 , позивач зазначає, що такі операції є реальними та підтверджені належними первинними документами, зокрема договорами, актами приймання-передачі послуг, товарно-транспортними накладними, банківськими виписками та актами звірки.
Всі господарські операції відображені у бухгалтерському обліку, а виплати на користь зазначених фізичних осіб-підприємців відображені у податковій звітності (Додаток 4ДФ) з ознакою доходу « 157», що підтверджує їх фактичне здійснення. Крім того, позивачем надано відповіді контролюючих органів щодо діяльності контрагентів, що додатково підтверджує реальність господарських операцій.
Позивач також зазначає, що всі первинні документи відповідають вимогам законодавства, зокрема Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а неістотні недоліки у документах не є підставою для невизнання господарських операцій.
Щодо висновку про заниження податку на прибуток за 9 місяців 2021 року на суму 88 380 грн, позивач зазначає, що відповідна помилка не призвела до несплати податку, а навпаки - до його переплати. Так, загальна сума задекларованого податку на прибуток за 2021 рік становила 1 962 389 грн, тоді як фактично сплачено 2 049 862 грн, що підтверджується платіжними дорученнями.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що перевіркою встановлено завищення інших операційних витрат по взаємовідносинах із ФОП ОСОБА_1 , ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 на суму 6 548 633 грн, оскільки фактичне виконання транспортних послуг цими особами не підтверджується. За твердженням відповідача, у зазначених ФОП були відсутні належні транспортні засоби, наймані працівники, а подані акти виконаних робіт мали удаваний характер, що виключає можливість відображення таких операцій у податковому та бухгалтерському обліку позивача. Крім того, відповідач вказував на завищення інших операційних витрат по ФГ «Самоцвіт-2014» у сумі 60 502 грн, оскільки позивач у червні 2022 року неправомірно включив до складу витрат суму ПДВ по податковій накладній, зареєстрованій за рішенням суду, поза межами встановленого строку на включення її до податкового кредиту.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00177010701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є частково необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, контролюючий орган дійшов висновку про неутримання позивачем податку на доходи фізичних осіб при здійсненні виплат фізичним особам, а саме: при наданні одноразової фінансової допомоги ОСОБА_5 у сумі 100 000 грн (ПДФО - 23 376,62 грн), при безоплатній передачі товару ОСОБА_6 у сумі 1 222,50 грн (ПДФО - 268,35 грн), а також при нібито наданні послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн (ПДФО - 134 236,51 грн).
Позивач частково визнає встановлені порушення, а саме щодо неутримання податку на доходи фізичних осіб при виплаті одноразової фінансової допомоги ОСОБА_5 та при безоплатній передачі товару ОСОБА_6 . Вказані порушення усунуті позивачем самостійно, відповідні суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 23 376,62 грн та 268,35 грн сплачені до бюджету.
Водночас позивач категорично не погоджується з висновками контролюючого органу щодо нібито надання послуг громадянці ОСОБА_4 на суму 611 528 грн та неутримання податку на доходи фізичних осіб у сумі 134 236,51 грн.
Позивач зазначає, що такі висновки контролюючого органу не ґрунтуються на жодному первинному документі та не підтверджені матеріалами перевірки. ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» не здійснює діяльності з надання послуг зі зберігання, не має у власності чи користуванні складських приміщень, а тому об`єктивно не могло надавати відповідні послуги.
Крім того, аналіз бухгалтерського та податкового обліку позивача за перевіряємий період не містить жодних відомостей щодо здійснення господарських операцій із громадянкою ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність будь-яких правовідносин між позивачем та зазначеною особою.
Таким чином, визначення контролюючим органом податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб у зазначеній частині здійснено за відсутності факту господарської операції, що є підставою для визнання відповідних висновків перевірки необґрунтованими.
З урахуванням викладеного, податкове повідомлення-рішення №00177010701 від 18.11.2025 року підлягає частковому скасуванню в частині визначення податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб у сумі 134 236,51 грн, а також відповідних сум штрафу та пені, нарахованих за цим епізодом.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00177020701 від 18.11.2025 року
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є частково необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, контролюючий орган дійшов висновку про неутримання позивачем військового збору при здійсненні виплат фізичним особам, а саме: при наданні одноразової фінансової допомоги ОСОБА_5 у сумі 100 000 грн (військовий збір - 6 993,50 грн), при безоплатній передачі товару ОСОБА_6 у сумі 1 222,50 грн (військовий збір - 18,34 грн), а також при нібито наданні послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн (військовий збір - 9 172,92 грн).
Позивач частково визнає встановлені порушення, а саме щодо неутримання військового збору при виплаті одноразової фінансової допомоги ОСОБА_5 та при безоплатній передачі товару ОСОБА_6 . Вказані порушення усунуті позивачем самостійно, відповідні суми військового збору у розмірі 6 993,50 грн та 18,34 грн сплачені до бюджету.
Водночас позивач категорично не погоджується з висновками контролюючого органу щодо нібито надання послуг громадянці ОСОБА_4 на суму 611 528 грн та неутримання військового збору у сумі 9 172,92 грн.
Позивач зазначає, що такі висновки контролюючого органу не ґрунтуються на жодному первинному документі та не підтверджені матеріалами перевірки. ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» не здійснює діяльності з надання послуг зі зберігання, не має у власності чи користуванні складських приміщень, а отже об`єктивно не могло надавати відповідні послуги.
Крім того, аналіз бухгалтерського та податкового обліку позивача за перевіряємий період не містить жодних відомостей щодо здійснення господарських операцій із громадянкою ОСОБА_4 , що свідчить про відсутність будь-яких правовідносин між позивачем та зазначеною особою.
Таким чином, визначення контролюючим органом податкових зобов`язань з військового збору у зазначеній частині здійснено за відсутності факту господарської операції, що є підставою для визнання відповідних висновків перевірки необґрунтованими.
Позиція відповідача, щодо податкового повідомлення-рішення №00177020701 від 18.11.2025 року та податкового повідомлення-рішення №00177020701 від 18.11.2025 року:
відповідач зазначає, що за результатами вибіркової перевірки первинних документів, зведених даних по рахунку Дт 944 «Сумнівні та безнадійні борги», рахунку Кт 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», а також даних Додатку 1-ДФ встановлено наявність у ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» дебіторської заборгованості фізичної особи ОСОБА_4 у розмірі 611 528 грн за послуги зберігання.
Відповідач зазначає, що у зв`язку із закінченням строку позовної давності вказана заборгованість була списана позивачем на підставі результатів інвентаризації, що підтверджується бухгалтерською довідкою №135 від 21.12.2021 року на суму 611 750,5 грн.
При цьому в бухгалтерському обліку така операція відображена проведенням: дебет рахунку 944 «Сумнівні та безнадійні борги» та кредит рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями».
Відповідач вважає, що внаслідок списання дебіторської заборгованості ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» фактично безоплатно надало послуги фізичній особі ОСОБА_4 , у зв`язку з чим у останньої виник дохід у вигляді додаткового блага, з якого податок на доходи фізичних осіб не був утриманий із джерела виплати та не перерахований до бюджету під час такої операції.
Крім того, відповідач зазначає, що по фізичній особі ОСОБА_6 встановлено ідентичні порушення, при цьому підприємство погодилось із нарахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору за відповідною операцією.
Щодо доводів про відсутність первинних документів відповідач зазначає, що дебіторська заборгованість обліковувалась на рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями» станом на 01.10.2019, що, на думку контролюючого органу, свідчить про те, що ОСОБА_4 була покупцем підприємства.
Також відповідач посилається на бухгалтерську довідку від 21.12.2021 №135 як на первинний документ, який підтверджує факт списання безнадійної дебіторської заборгованості за результатами інвентаризації, у якій зазначено зміст операції - списання заборгованості відповідно до акту інвентаризації.
Окремо відповідач зазначає, що навіть у випадку помилкового зазначення у первинних документах характеру операції (як послуг зберігання), сам факт списання дебіторської заборгованості свідчить про отримання фізичною особою безоплатно товарів (робіт, послуг), що, на думку контролюючого органу, є підставою для виникнення доходу у вигляді додаткового блага та відповідно обов`язку податкового агента утримати податок на доходи фізичних осіб та військовий збір.
Щодо податкового повідомлення-рішення №00177030701 від 18.11.2025
Позиція позивача:
позивач зазначає, що висновки контролюючого органу є безпідставними та не відповідають фактичним обставинам справи.
Відповідно до оскаржуваного рішення контролюючим органом встановлено, що ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» станом на 31.12.2023 року здійснювало зберігання пального понад ємність баків транспортних засобів в іншій споживчій тарі більше 5 літрів без наявної ліцензії на право зберігання пального, при цьому зазначено про наявність залишків паливно-мастильних матеріалів на складі, а саме: бензин А-95 - 1024,2 л, дизельне паливо - 944,84 л, скраплений газ - 1105,42 л.
Позивач не погоджується з вказаними висновками, оскільки паливо станом на 31.12.2023 року фактично не зберігалося, а зазначені залишки є виключно обліковими показниками, що виникли внаслідок протиправних дій третіх осіб.
Зокрема, у квітні 2018 року працівниками позивача було здійснено крадіжку паливної картки з подальшим отриманням пального на автозаправних станціях. За вказаним фактом проведено службове розслідування та передано відповідні матеріали до правоохоронних органів, що, за словами представника позивача, підтверджується матеріалами службового розслідування та витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.
Таким чином, позивач не здійснював та не здійснює зберігання пального у будь-якій споживчій тарі, а все паливо, що використовується у господарській діяльності підприємства, отримується виключно за паливними картками без фактичного зберігання.
У цілому позивач зазначає, що висновки акта перевірки ґрунтуються на припущеннях, вибірковому аналізі інформації, неправильному застосуванні норм податкового законодавства та ігноруванні наданих під час перевірки первинних документів, що й призвело до прийняття протиправних податкових повідомлень-рішень.
Позиція відповідача:
відповідач зазначав, що на балансі позивача обліковувалися паливно-мастильні матеріали у кількості, яка перевищувала фактичну місткість баків автомобілів, а тому таке пальне, на думку контролюючого органу, зберігалося без ліцензії на право зберігання пального. Відповідач посилався на дані інвентаризації, бухгалтерського обліку та попередніх перевірок і зазначав, що докази на підтвердження доводів позивача про можливу крадіжку паливної картки або нестачу пального до перевірки і до заперечень не надавалися.
Фактична наявність пального по рахунку бухгалтерського обліку 203 «Пальне» підтверджується матеріалами щорічних інвентаризацій, які проводились у ході планових перевірок з питань правомірності заявлених сум бюджетного відшкодування. Кількість залишку пального в баках автомобілів підтверджується подорожніми листами.
Відповідач зазначає, що на підприємстві обліковувалось пальне, що перевищує 2000 л для власних потреб понад ємність баків автомобілів, чим, на його думку, порушено вимоги статті 15 Закону України №481/95-ВР.
Також відповідач вказує, що станом на 01.11.2023 понад ємність баків автомобілів були наявні 903,63 л дизпалива, 922,57 л бензину та 1091,4 л скрапленого газу, а в ході перевірки згідно матеріалів інвентаризації станом на 01.09.2025 нестача палива склала: дизпалива 151,68 л та скрапленого газу 262,87 л. У зв`язку з цим відповідач робить висновок, що інше пальне понад баки автомобілів було в наявності станом на 01.11.2023, зберігалося без ліцензії та було використане у господарській діяльності підприємства.
Крім того, відповідач зазначає, що пояснення позивача щодо нестачі пального не підтверджені, оскільки матеріали правоохоронних органів під час перевірки та до заперечень не надавались, а також відсутні докази, зокрема матеріали службового розслідування та витяг з ЄРДР.
18.02.2026 від Головного управління ДПС у Полтавській області через систему «Електронний суд» надійшло клопотання, у якому відповідач, посилаючись на виконання вимог суду, надав додаткові пояснення у справі та уточнив перелік податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта перевірки від 10.10.2025 №14716/16-31-07-01-01/39728157. Також відповідач повідомив про подання до суду розрахунків у розрізі окремих порушень та контрагентів за податковими повідомленнями-рішеннями від 18.11.2025 №00176940701, №00176930701, №00176960701, №00176950701, №00177020701 та №00177000701 і просив долучити додаткові пояснення та розрахунки до матеріалів справи та врахувати їх при розгляді справи.
26.02.2026 від Головного управління ДПС у Полтавській області через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі у яких відповідач, на виконання вимог суду, повторно навів перелік податкових повідомлень-рішень, прийнятих на підставі акта перевірки від 10.10.2025 №14716/16-31-07-01-01/39728157, та деталізував їх зміст у розрізі встановлених порушень і сум донарахувань. Також відповідач повідомив про подання до суду решти розрахунків за окремими податковими повідомленнями-рішеннями від 18.11.2025, зокрема №00176970701, №00176990701, №00177010701 та №00177030701, і просив долучити подані додаткові пояснення та розрахунки до матеріалів справи та врахувати їх при розгляді справи. 
11.03.2026 від Головного управління ДПС у Полтавській області через систему «Електронний суд» надійшли додаткові пояснення у справі, подані на виконання вимог суду, у яких відповідач виклав обґрунтування правомірності податкових повідомлень-рішень від 18.11.2025, зокрема №00176990701, № 00176950701, № 00176960701, № 00176940701, № 00176970701, № 00176930701, № 00177010701, № 00177020701, № 00177000701, № 00177030701.
У поданих поясненнях відповідач зазначив, що під час перевірки досліджувалися господарські операції позивача з ФОП ОСОБА_1 (податковий номер НОМЕР_2 ), ОСОБА_2 (податковий номер НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (податковий номер НОМЕР_3 ), при цьому запити щодо проведення зустрічних звірок таким особам не направлялися, а висновки зроблені на підставі первинних документів, даних ІС «Податковий блок» та інформації щодо реєстрації транспортних засобів .
Також відповідач навів обставини щодо дебіторської заборгованості станом на 01.10.2019, яка обліковувалась по рахунку 361 «Розрахунки з вітчизняними покупцями», а саме: перед фізичною особою ОСОБА_6 (РНОКПП НОМЕР_4 ) у розмірі 1 222,5 грн та перед ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_5 ) у розмірі 61 152,8 грн. У зв`язку із закінченням строку позовної давності така заборгованість була списана за результатами інвентаризації відповідно до бухгалтерської довідки №135 від 21.12.2021 року на загальну суму 61 275,0 грн .
Щодо господарських операцій із ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідач зазначив, що товар транспортувався до покупців або на елеватори на зберігання, зокрема:
- за операціями з ФОП ОСОБА_1 встановлено маршрути перевезення, зокрема до ФГ «ВК і К» (с. Велика Андрусівка), а також переміщення продукції між населеними пунктами Кіровоградської, Полтавської, Черкаської областей;
- за операціями з ФОП ОСОБА_2 доставка здійснювалася, зокрема, до ПАТ «Дніпровський крохмалепатоковий комбінат» (смт Дніпровське) у березні 2023 року, а також до ТОВ «Птахокомплекс Дніпровський» у 2024 році;
- за операціями з ФОП ОСОБА_3 доставка здійснювалася до м. Ізмаїл та м. Одеса, у тому числі до Одеського морського торговельного порту для подальшої реалізації покупцям-нерезидентам .
Водночас відповідач зазначив, що перевіркою не встановлено нереальності господарських операцій, однак фактичне виконання частини транспортних послуг здійснювалося іншими суб`єктами господарювання, що, на думку контролюючого органу, впливає на податковий облік позивача .
Окремо відповідач обґрунтував завищення витрат на суму ПДВ у розмірі 60 502 грн за операціями з ФГ «Самоцвіт-2014» (код 39529981), посилаючись на положення НП(С)БО 9 «Запаси» та НП(С)БО 16 «Витрати», зазначивши, що суми ПДВ, не підтверджені належними документами, не можуть включатися до податкового кредиту та собівартості реалізованих товарів .
Крім того, відповідач навів обґрунтування щодо донарахування податкових зобов`язань з ПДВ при реалізації кукурудзи нерезиденту SIERENTZ & CIE SARL, зазначивши, що нульова ставка ПДВ не підлягає застосуванню у зв`язку з відсутністю митної декларації, яка підтверджує вивезення товару за межі митної території України, а першою подією в даному випадку було відвантаження товару.
Також відповідач вказав на заниження податкових зобов`язань з ПДВ за операціями з ТОВ «Гранд-Інвестментс» (код 39501849), посилаючись на положення пункту 188.1 статті 188 Податкового кодексу України щодо визначення бази оподаткування не нижче ціни придбання, а також на необхідність включення до такої бази транспортно-заготівельних витрат, пов`язаних з доставкою товару до місця постачання. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві та письмових поясненнях, які містяться в матеріалах справи; просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог у повному обсязі з мотивів, наведених у відзиві на позовну заяву та письмових поясненнях, просив суд відмовити позивачеві в задоволенні позову повністю.

Фактичні обставини
Головним управлінням ДПС у Полтавській області на підставі пп. пп. 20.1.4 п. 20.1 ст.20, ст. 77, п. 81.1 ст. 81, п.82.1 ст. 82 Податкового кодексу України від 02.12.2021 № 2755- VI із змінами та доповненнями (далі – ПК України), плану-графіка проведення документальних планових виїзних перевірок платників податків на 2025 рік та наказу від 06.08.2025 №2598-п, була проведена документальна планова виїзна перевірка ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період діяльності з 01.10.2019 по 30.06.2025, єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.10.2019 по 30.06.2025.
За результатами перевірки складено акт від 10.10.2025 №14716/16-31-07-01-01/39728157 /том VІ, а.с. 8-36/, відповідно до якого встановлені наступні порушення:
- п. 44.1, п. 44.2 ст. 44, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134, пп. 140.5.11 п. 140.5 ст. 140 ПК України, НП(С)БО № 11 "Зобов`язання", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20, НП(С)БO № 16 «Витрати», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 19.01.2000 за № 27/4248, НП(С)БО №9 "Запаси", затверджене наказом Міністерства фінансів України від 20.10.1999 №246, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за №751/4044, п. 3.1, п. 3.2, п. 3.10 Методичних рекомендацій щодо заповнення форм фінансової звітності, затверджених Наказом Міністерства фінансів України від 28.03.2013 №433, Наказ Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 № 1415/27860 "Про затвердження форми Податкової декларації з податку на прибуток підприємств" із змінами та доповненнями, в наслідок чого занижено податок на прибуток у сумі 1 327 473 грн.;
- пп. 14.1.36, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1. ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193, п. 195.1 ст. 195, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено ПДВ, що підлягало бюджетному відшкодуванню та відшкодованню на розрахунковий рахунок в розмірі 1 872 622 грн,
- пп. 14.1.36, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1. ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1. ст. 187, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193, п. 195.1 ст. 195, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого занижено ПДВ, що підлягає сплаті в бюджет, в розмірі 283 962 грн., 
- пп. 14.1.36, пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14, п. 44.1. ст. 44, п. 185.1 ст. 185, п. 186.1 ст. 186, п. 187.1. ст..187, п. 188.1 ст. 188, п. 193.1 ст. 193, п. 195.1 ст. 195, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.5 ст. 198, п. 199.1 ст. 199, п. 200.4 ст. 200 ПК України, внаслідок чого завищено від`ємне значення різниці між сумою податкових зобов`язань та податкового кредиту у червні 2025 року в загальній сумі 48 079 грн.;
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України, зокрема не зареєстровано в Єдиному реєстрі податкових накладних (далі - ЄРПН) в установлений законодавством термін податкову накладну на загальну суму обсягу постачання 6 446 779,85 грн.,
- п. 201.1, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України, внаслідок чого здійснено несвоєчасну реєстрацію податкових накладних ЄРПН на суму обсягу постачання 1 107 261,3 грн.,
- п. 201.1, п. 201.4, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201 ПК України, п. 15 Порядку заповнення податкової накладної, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.2015 № 1307, внаслідок чого не виписані та не зареєстровані в установлений термін в ЄРПН податкові накладні на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) 3 779 017,86 грн.,
- п. 201.1, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201, п. 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України, в наслідок чого не виписані та не зареєстровані в установлений термін в ЄРПН податкові накладні на загальну ПДВ 1 447 301 грн.,
- пп. 170.7.3 п. 170.7 ст. 170, п. "ґ" п. 176.2 ст. 176 ПК України, а саме подання Податкових розрахунків сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку з недостовірними відомостями про суми нарахованого та виплаченого доходу за 4 квартал 2020, 4 квартал 2021, квітень 2025, червень 2025;
- пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.17, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, п. 164.5 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.7.1 п. 170.7 ст. 170, пп. ”а” п. 176.2 ст. 176 ПК України, в результаті чого недоутримано та неперераховано суму податку з доходів фізичних осіб в розмірі 157881,48 грн.,
- пп. 14.1.47 п. 14.1 ст. 14, пп. 164.2.17, пп. 164.2.20 п. 164.2 ст. 164, пп. 168.1.1, пп. 168.1.2, пп. 168.1.4 п. 168.1 ст. 168, пп. 170.7.1 п. 170.7 ст. 170, пп. ”а” п. 176.2 ст. 176, пп. 1.2, 1.3, 1.4, 1.5 п. 16 1 підрозділу 10 розділу XX "Перехідні положення» ПК України, в результаті чого недоутримано та неперераховано військовий збір в розмірі 15 684,76 грн.,
- ст. 15 Закону України від 19 грудня 1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального», а саме зберігання пального в іншій споживчій тарі об`ємом більше 5 літрів без отримання ліцензії на зберігання пального на місці зберігання пального,
- п. 8 ст. 9 Закону України від 08.07.2010 № 2464-VI “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” зі змінами та доповненнями, а саме несвоєчасно сплачено єдиний внесок в розмірі 131,7 гривня.
На підставі акта перевірки від 10.10.2025 №14716/16-31-07-01-01/39728157 відповідачем прийнято податкові повідомлення-рішення від 18.11.2025:
- №00176990701, відповідно до якого встановлено, що позивачем "не виписані та не зареєстровані в ЄРПН податкові накладні на загальну суму ПДВ у сумі 1447301,00 грн. Зобов`язано зареєструвати податкові накладні на цю суму та застосовано штраф в розмірі 723650,50 грн /том V, а.с. 260/;
- №00176950701, яким збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ на суму 354952,50 нпе, у тому числі за основним платежем 283962 грн та штрафна санкція на суму 70990,50 грн /том V, а.с. 257/;
- №00176960701, яким позивачу збільшено розмір від`ємного значення суми ПДВ на суму 48079,00 грн /том V, а.с. 258/;
- №00176940701, яким встановлено завищення позивачем бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 1 872 622,00 грн та застосовано штраф в розмірі 468 155,50 грн /том V, а.с. 256/;
- №00176970701, яким застосовано штраф за нереєстрацію податкових накладних в розмірі 10200,00 грн  /том V, а.с. 259/;
- №00176930701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток підприємств на загальну суму 1 598 354,55 грн, у тому числі 1 327 473,00 грн за основним платежем, 270 881,55 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (оскаржується в частині встановлення завищення інших операційних витрат на суму ПДВ по підприємству ФГ "Самоцвіт-2014" в розмірі 60 502,00 грн; встановлення завищення інших операційних витрат внаслідок непідтвердження фактичного отримання транспортних послуг, які здійснювалися ФОП ОСОБА_1 (3405514118), ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (3803305034) в розмірі 6 548 633 грн, збільшення зобов`язання ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" зі сплати податку на прибуток за 9 місяців 2021 року в розмірі 88 380 грн; застосування штрафу в розмірі 270 881,55 грн) /том V, а.с. 255/;
- №0017701070, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб на 163 892,41 грн, у тому числі 157 881,48 грн за основним платежем, 5 844,16 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (оскаржується в частині: встановлення ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн та неутримання ПДФО на суму 134 236, 51 грн, застосування штрафу в розмірі 5844,16 грн та пені в сумі 166,77 грн /том V, а.с. 262/;
- №00177020701, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з військового збору на загальну суму 17 354,47 грн, у тому числі 15 684,76 грн за основним платежем, 1623,38 грн за штрафними (фінансовими) санкціями (оскаржується в частині: встановлення ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн та неутримання військового збору на суму 9172,92 грн застосуванню штрафу в розмірі 1623,38 грн та пені в сумі 46,33 грн /том V, а.с. 261/;
- №00177030701, яким до ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" застосовано штраф в розмірі 32000 грн за зберігання палива без наявної ліцензії /том V, а.с. 263/.
Позивач не погодився з окремими податковими повідомленнями-рішеннями від 18.11.2025 та оскаржив їх до суду. 

Норми права, які підлягають застосуванню
Згідно з підпунктом 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України (далі - ПК України) визначено, що господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом, обміном та/або реалізацією товарів, виконанням робіт чи наданням послуг, спрямована на отримання доходу і здійснюється такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи.
Згідно з підпунктом 14.1.47 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що додаткові блага - це кошти, матеріальні чи нематеріальні цінності, послуги, інші види доходу, що надаються платнику податку податковим агентом, якщо такий дохід не є заробітною платою або не пов`язаний із виконанням обов`язків трудового найму чи не є винагородою за цивільно-правовими договорами.
Згідно з підпунктом 14.1.191 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що постачання товарів - це будь-яка передача права на розпорядження товарами як власником, у тому числі продаж, обмін чи дарування такого товару, а також постачання товарів за рішенням суду.
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством, при цьому формування показників податкової звітності на підставі даних, не підтверджених такими документами, забороняється.
Згідно з пунктом 44.2 статті 44 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат і фінансового результату до оподаткування, які є базою для визначення податкових зобов`язань відповідно до вимог цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування фінансового результату до оподаткування, визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, передбачені положеннями цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 140.5.11 пункту 140.5 статті 140 ПК України фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму витрат від визнаних штрафів, пені, неустойок, відшкодування збитків, компенсації неодержаного доходу (упущеної вигоди), нарахованих відповідно до цивільного законодавства та цивільно-правових договорів, у тому числі у сфері зовнішньоекономічної діяльності, на користь осіб, які не є платниками податку, крім фізичних осіб, які є платниками податку на доходи фізичних осіб, а також на користь платників податку, які оподатковуються за ставкою 0 відсотків, і на суму штрафів та пені, нарахованих контролюючими органами та іншими органами державної влади за порушення вимог законодавства.
Згідно з підпунктом 164.2.17 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається дохід, отриманий ним як додаткове благо, зокрема у вигляді вартості безоплатно отриманих товарів, робіт, послуг, вартості майна чи харчування, безоплатно отриманого платником податку, сум грошового або майнового відшкодування будь-яких витрат чи втрат платника податку, сум безповоротної фінансової допомоги, а також інших видів додаткового блага, крім випадків, прямо передбачених статтею 165 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 164.2.20 пункту 164.2 статті 164 ПК України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються також інші доходи, крім зазначених у статті 165 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 164.5 статті 164 ПК України під час нарахування або надання доходів у будь-якій негрошовій формі базою оподаткування є вартість такого доходу, розрахована за звичайними цінами відповідно до вимог цього Кодексу, помножена на коефіцієнт, обчислений залежно від ставки податку, встановленої для таких доходів на момент їх нарахування, при цьому в такому самому порядку визначаються об`єкт оподаткування і база оподаткування для коштів, надміру витрачених платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки.
Згідно з підпунктом 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує, виплачує або надає оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримати податок із суми такого доходу за рахунок платника податку із застосуванням ставки податку, визначеної статтею 167 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 168.1.2 пункту 168.1 статті 168 ПК України податок сплачується або перераховується до відповідного бюджету під час виплати оподатковуваного доходу єдиним платіжним документом, а виплата доходу здійснюється лише за умови одночасного подання платіжної інструкції на перерахування цього податку до бюджету або на зарахування коштів у сумі такого податку на єдиний рахунок.
Згідно з підпунктом 168.1.4 пункту 168.1 статті 168 ПК України, якщо оподатковуваний дохід надається у негрошовій формі або виплачується готівкою з каси податкового агента, податок підлягає сплаті до бюджету протягом трьох операційних днів з дня, що настає за днем такого нарахування, виплати або надання.
Згідно з підпунктом 170.7.1 пункту 170.7 статті 170 ПК України не оподатковується та не включається до загального місячного або річного оподатковуваного доходу платника податку благодійна, у тому числі гуманітарна допомога (далі - благодійна допомога), яка надходить на його користь у вигляді коштів або майна (безоплатно виконаної роботи, наданої послуги) та відповідає вимогам, визначеним цим пунктом.
Для цілей оподаткування благодійна допомога поділяється на цільову та нецільову.
Цільовою є благодійна допомога, що надається під визначені умови та напрями її витрачання, а нецільовою вважається допомога, яка надається без встановлення таких умов або напрямів.
Згідно з підпунктом «а» пункту 176.2 статті 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані своєчасно та повністю нараховувати, утримувати та сплачувати (перераховувати) до бюджету податок з доходу, що виплачується на користь платника податку та оподатковується до або під час такої виплати за її рахунок.
Згідно з пунктом 185.1 статті 185 ПК України об`єктом оподаткування є операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі, з постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, з ввезення товарів на митну територію України, з вивезення товарів за межі митної території України, а також з постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
Згідно з пунктом 186.1 статті 186 ПК України місцем постачання товарів є фактичне місцезнаходження товарів на момент їх постачання, крім випадків, передбачених цим пунктом, місце, де товари перебувають на час початку їх перевезення або пересилання, якщо товари перевозяться або пересилаються продавцем, покупцем чи третьою особою, а у разі якщо товари складаються, монтуються або встановлюються продавцем або від його імені, - місце, де провадиться їх складання, монтаж чи встановлення.
Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК України датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів або послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше: або дата зарахування коштів від покупця чи замовника на рахунок платника податку як оплата товарів або послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, або дата відвантаження товарів, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно з пунктом 188.1 статті 188 ПК України база оподаткування операцій з постачання товарів або послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів у випадках, передбачених цим пунктом, при цьому база оподаткування операцій з постачання товарів або послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів або послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів або послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче їх балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного податкового періоду, протягом якого здійснюються такі операції, крім випадків, прямо передбачених цією нормою.
Згідно з пунктом 193.1 статті 193 ПК України ставки податку встановлюються від бази оподаткування в таких розмірах: 20 відсотків, 0 відсотків, 7 відсотків та 14 відсотків.
Згідно з пунктом 198.1 статті 198 ПК України до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів та послуг, придбання (будівництва, спорудження, створення) необоротних активів, отримання послуг від нерезидента, ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами лізингу, а також ввезення товарів та/або необоротних активів на митну територію України.
Згідно з підпунктом «г» пункту 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання у разі використання товарів/послуг, необоротних активів в операціях, що не є господарською діяльністю платника податку.
Згідно з пунктом 198.5 статті 198 ПК України платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання та скласти і зареєструвати зведену податкову накладну у разі використання придбаних з ПДВ товарів/послуг, необоротних активів в неоподатковуваних операціях, звільнених операціях, негосподарській діяльності або в межах балансу.
Згідно з пунктом 198.6 статті 198 ПК України не відносяться до податкового кредиту суми податку, не підтверджені зареєстрованими податковими накладними, розрахунками коригування, митними деклараціями або іншими передбаченими документами.
Згідно з пунктом 199.1 статті 199 ПК України у разі часткового використання товарів/послуг, необоротних активів в оподатковуваних та неоподатковуваних операціях платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання пропорційно частці їх використання в неоподатковуваних операціях та скласти зведену податкову накладну.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200 ПК України при від`ємному значенні суми податку така сума враховується у зменшення податкового боргу, підлягає бюджетному відшкодуванню або зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного періоду.
Згідно з пунктом 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Згідно з пунктом 201.4 статті 201 ПК України податкова накладна складається у день виникнення податкових зобов`язань продавця.
Згідно з пунктом 201.7 статті 201 ПК України податкова накладна підлягає реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлені строки.
Згідно з пунктом 201.10 статті 201 ПК України податкова накладна є підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Згідно з пунктом 89 підрозділу 2 розділу XX ПК України тимчасово, протягом дії воєнного стану в Україні та шести місяців після місяця його припинення або скасування, реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування здійснюється з урахуванням спеціальних граничних строків, визначених цим пунктом.
Згідно з підпунктом 1.2 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України об`єктом оподаткування військовим збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу, а також інші визначені цим підпунктом об`єкти залежно від категорії платника.
Згідно з підпунктом 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України ставка військового збору встановлюється у розмірах, визначених цим підпунктом, зокрема 5 відсотків, 10 відсотків, 1 відсоток та 1,5 відсотка залежно від категорії платника та виду доходу.
Згідно з підпунктом 1.4 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України нарахування, утримання та сплата військового збору здійснюються в порядку, встановленому розділом IV цього Кодексу, з урахуванням особливостей, визначених цим підрозділом.
Згідно з підпунктом 1.5 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX ПК України відповідальними за утримання, нарахування та сплату військового збору до бюджету є особи, визначені статтею 171 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми), дату складання, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції, посади і прізвища (крім первинних документів, вимоги до яких встановлюються Національним банком України) осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Якщо первинний документ містить інформацію про дату (період) надання послуг, виконання робіт або найму (оренди), то відсутність передбачених законом реквізитів із сторони замовника послуг (робіт) або наймача (орендаря) не є порушенням вимог до оформлення первинного документа, за умови що такий порядок документування господарських операцій передбачено договором, укладеним у письмовій формі, і такі господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку в періоді їх здійснення. Дія положень цього абзацу не поширюється на вимоги до документування господарських операцій, оплата за які здійснюється за рахунок публічних коштів; господарських операцій, здійснених на виконання договорів найму (оренди) державного або комунального майна; договорів будівельного підряду, проектно-вишукувальних робіт; договорів про пожертву, благодійну або гуманітарну допомогу.
Залежно від характеру господарської операції та технології обробки облікової інформації до первинних документів можуть включатися додаткові реквізити (печатка, номер документа, підстава для здійснення операції тощо).
Первинні документи, створені автоматично в електронній формі програмним забезпеченням інформаційно-комунікаційної системи, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови наявності накладеного електронного підпису чи печатки з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Первинні документи, складені в електронній формі, застосовуються у бухгалтерському обліку за умови дотримання вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Операції в іноземній валюті відображаються також у валюті розрахунків та платежів по кожній іноземній валюті окремо.
Дані аналітичних рахунків повинні бути тотожні відповідним рахункам синтетичного обліку на кінець останнього дня кожного місяця.
Права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції, оформленої первинним документом відповідно до вимог цього Закону, не залежать від факту відображення її в регістрах та на рахунках бухгалтерського обліку.
Регістри бухгалтерського обліку повинні мати назву, період реєстрації господарських операцій, прізвища і підписи або інші дані, що дають змогу ідентифікувати осіб, які брали участь у їх складанні.
Господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені.
У разі складання та зберігання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку з використанням електронних засобів оброблення інформації підприємство зобов`язане за свій рахунок виготовити їх копії на паперових носіях на вимогу інших учасників господарських операцій, а також правоохоронних органів та відповідних органів у межах їх повноважень, передбачених законами.
Підприємство вживає всіх необхідних заходів для запобігання несанкціонованому та непомітному виправленню записів у первинних документах і регістрах бухгалтерського обліку та забезпечує їх належне зберігання протягом встановленого строку.
Відповідальність за несвоєчасне складання первинних документів і регістрів бухгалтерського обліку та недостовірність відображених у них даних несуть особи, які склали та підписали ці документи.
Копії первинних документів та регістрів бухгалтерського обліку можуть бути вилучені у підприємства лише за рішенням відповідних органів, прийнятим у межах їх повноважень, передбачених законами. Обов`язковим є складання реєстру документів, що вилучаються у порядку, встановленому законодавством.
Вилучення оригіналів таких документів та регістрів забороняється, крім випадків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством.
Згідно зі статтею 15 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» операції з ввезення на митну територію України спирту етилового здійснюються суб`єктом господарювання за наявності у нього однієї з таких ліцензій: на право виробництва спирту етилового або на право оптової торгівлі спиртом етиловим, або на право виробництва алкогольних напоїв.
Суб`єкти господарювання, які використовують спирт етиловий для виробництва продукції хімічного і технічного призначення, парфумерно-косметичної продукції, оцту з харчової сировини, можуть здійснювати операції з ввезення на митну територію України спирту етилового, за умови внесення місць зберігання спирту етилового до Єдиного реєстру місць зберігання та надання митному органу за місцем митного оформлення спирту етилового копії витягу з Єдиного реєстру місць зберігання з датою його надання суб`єкту господарювання не раніше ніж попередній календарний день.

Висновки щодо правозастосування
Судом встановлені фактичні обставини справи щодо господарських операцій, при оподаткуванні яких, на думку відповідача, платником були порушені наведені вище норми закону.
Проведеною перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ по реалізації кукурудзи нерезиденту-покупцю SIERENTZ & CIE SARL та відсутність реєстрації податкової накладної з приводу даної операції в ЄРПН (податкове повідомлення-рішення № 00176990701 від 18.11.2025).
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" (Комітент) 08.02.2023 уклало Договір комісії №33 від 08.02.2023 з ТОВ "Сіеранс Глобал Мерчантс Україна" (Комісіонер) ЄДРПОУ 41649076, згідно якого Комісіонер зобов`язується за дорученням Комітента за плату знайти Покупця (нерезидента), укласти експортний договір поставки, здійснити митне оформлення та передати Товар (кукурудзу врожаю 2022 року, який був переданий на комісію, Покупцю. Товар передається на комісію по Акту прийому-передачі на кожну партію, що поступила на Термінал ТОВ "ТІС-Зерно". Товар поставляється залізничними вагонами /том ІІ, а.с. 27-30/.
Комісіонер знайшов Покупця-нерезидента SIERENTZ & CIE SARL, з яким було укладено виключно на вимогу Договору комісії № 33 від 08.02.2023 Контракт №SGG-23-P-161 від 08.02.2023 на поставку кукурудзи врожаю 2022 року в кількості 1300 метричних тон +/- 5% за вибором Постачальника.
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" по даній господарській операції здійснило поставку товару на Термінал ТОВ "ТІС-Зерно" залізничним транспортом з елеваторів ТОВ "Коломацьке ХПП" та ПрАТ "Полтавське ХПП" Решетилівська філія, де кукурудза знаходилась на відповідальному збереженні. Товар на комісію згідно Договору комісії №33 від 08.02.2023 прийнято та оформлено Актами прийому-передачі: №1 від 04.04.2023 року на 416,4 т, №2 від 05.04.2023 на 661,65 т, №3 від 10.04.2023 та 261,75 т. Всього поставлено 1339,8 т.
Згідно Контракту №SGG-23-P-161 від 08.02.2023 право власності на товар, призначений для здійснення експортної операції, переходить в пункті призначення (термінал) в дату приймання Товару та оформляється Актами приймання-передачі права власності на товар. Акти приймання-передачі права власності на товар оформлені: 04.04.2023 на 416,4 т., 05.04.2023 на 661,65 т., 10.04.2023 та 261,75 т. Всього поставлено 1339,8 т.
На поставлений для експорту товар ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" зареєструвало податкові накладні:
- №4 від 04.04.2023 на суму 3212931,82 грн, в т.ч. ПДВ 0,00 грн. (416,4 т.) реєстраційний №9086913860 /том ІІ, а.с 62/,
- №6 від 05.04.2023 на суму 5105274,59 грн, в т.ч. ПДВ 0,00 грн. (661,65 т.) реєстраційний №9087550552 /том ІІ, а.с. 64/,
- №16 від 10.04.2023 на суму 2019656,35 грн, в т.ч. ПДВ 0,00 грн. (261,75 т.) реєстраційний №9091359090 /том ІІ, а.с. 66/.
Всього на суму 10337862,76 грн, в т. ч. ПДВ 0,00 грн. - 1339,8 т.
Дана господарська операція відображена на бухгалтерському субрахунку 362 "Розрахунки з іноземними покупцями" та відображена записами: Дт 902 Кт 287, Дт 362 Кт 702 /том ІІ, а.с. 61, 61/.
Із пояснень представника позивача у судовому засіданні встановлено, що через російську агресію зерновий коридор з даного порту фактично не працював і зерно не відвантажувалося на експорт, але в травні 2023 року з даного порту поодиноко зерно експортувалося, тому підприємство мало надію на здійснення виконання договірних відносин з ТОВ "Сіеранс Глобал Мерчантс Україна" (Комісіонер) для експорту кукурудзи SIERENTZ&CIESARL.
В зв`язку з форс-мажорними обставинами через російську агресію Комісіонер не зміг здійснити митне оформлення товару.
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" отримало від ТОВ "Сіеранс Глобал Мерчантс Україна" та SIERENTZ&CIESARL повідомлення, листи про форс-мажор та неможливість виконання умов договору у зв`язку із блокадою порту /том ІІ, а.с. 57-59/.
В Договорі комісії №33 від 08.02.2023 сторони дійшли згоди, що припинення Договору відбувається в т.ч. з ініціативи Комісіонера, якщо з`ясовується неможливість виконання доручення Комітента. Тому Договір комісії № 33 від 08.02.2023 вважається не виконаним і товар не поставленим покупцю – нерезиденту.
08.12.2023 товар був повернутий ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" згідно Акту Б\Н від 08.12.2023 /том ІІ, а.с. 55-56/.
Таким чином, досліджуваний договір був припинений. 
У зв`язку з цим, у подальшому, вищезгадані податкові накладні, якими було задклеровано ПДВ за ставкою "0" (експорт) було відкориговано платником згідно Розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкової накладної:
- № 1 на суму -3212931,82 грн, в т.ч. ПДВ 0 ,00 грн (416,4 т.) реєстраційний №9137404161 від 12.06.2023 /том ІІ, а.с. 68/,
- № 2 на суму -5105274,59 грн, в т.ч. ПДВ 0,00 грн (661,65 т.) реєстраційний №9138052534 від 12.06.2023 /том ІІ, а.с. 71/,
- № 3 на суму -2019656,35 грн, в т.ч. ПДВ 0,00 грн (261,75 т.) реєстраційний №9138059258 від 12.06.2023 /том ІІ, а.с. 74/.
Актом повернення товару було зафіксовано, що між позивачем та Покупцем-нерезидентом SIERENTZ & CIE SARL фактично лише було задокументовано перехід права власності на товар відповідно до положень контрактів, відвантаження (поставка) товарів не було завершене, як і оформлення експортних митних декларацій.
Зважаючи на викладене, представник позивача наполягав на тому, що відсутні підстави вважати, що настала перша подія, за якою у позивача виникли податкові зобов`язання з ПДВ.
Відповідач з приводу зазначених обставин, виходив з того, що перша подія (передача товару) відбулася. А це є самостійною підставою для нарахування й сплати ПДВ. Оскільки ПДВ за ставкою "0" міг бути нарахований виключно за фактом оформлення експортної митної декларації, податковий орган вважав, що мала бути застосована ставка звичайна ставка ПДВ на території України для цього виду товару 14%. Подальше повернення товару у зв`язку з форс-мажором, обставинами воєнного стану, на думку податкового органу, наведених висновків не змінюють.
Оцінюючи викладене вище, суд, найперш, зазначає, що податкові правовідносини є похідними від господарських правовідносин. 
Господарські правовідносини полягають в тому, що угоду було укладено, але на стадії виконання вона була розірвана (договір припинено), і правовідносини повернуто до попереднього стану.
Зокрема, покупцем та комісіонером було повернуто право власності на товар платнику. Посилання податкового органу на неприйнятність твердження платника про форс-мажорні обставини суд відхиляє, оскільки платник посилався на форс-мажор не як на підставу формування певних показників податкового обліку, а вказував, що господарська угода була повернута до попереднього стану, вчинена відмова від її виконання і повернення товару внаслідок форс-мажору, і податковий орган стосунку до форс-мажорного розірвання зовнішньоекономічного контракту стосунку немає.
Податковий орган не мав враховувати при прийняті рішення будь-які форс-мажорні обставини.
Але він, на думку суду, мав оцінювати господарську операцію в комплексі і в цілому, з урахуванням усіх обставин, а не виключно її ізольовану частину, обмежуючись тільки до "першої події".
Спростовуючи твердження відповідача про те, що ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" не визначило податкове зобов`язання з ПДВ за ставкою 14% та не виписало та не зареєструвало податкову накладну при передачі товару покупцю SIERENTZ & CIE SARL на митній території України на суму ПДВ 1447301 грн, внаслідок чого занижено податкове зобов`язання на 1447301 грн, в т.ч. за квітень 2023 року -1447301 грн, суд зазначає таке.
З матеріалів слідує, що платник, діючи в точній відповідності з приписами Податкового кодексу України, при настанні першої події - складенні актів прийому передачі з переходом права власності на товар до нерезидента, склав податкові накладні за правилами формування податку на додану вартість при експорті товарів, застосувавши нульову ставку, оскільки постачання здійснювалося на користь нерезидента. 
У подальшому ж, після розірвання господарської угоди та повернення товару (прав на нього), платник у повній відповідності з нормами Податкового кодексу України та бухгалтерського обліку сторнував цю операцію шляхом подання розрахунків коригування показників податкового обліку, якими скасував раніше задекларовані показники ПДВ за даною операцією.
Тому, за фактичної відсутності господарської операції як такої, суд не знаходить жодних підстав для оподаткування її податком на додану вартість за будь-якої ставкою і так само для складення податкової накладної за фактом цієї операції, окрім тих, які були складені та в подальшому сторновані згідно з описаним вище. 
У подальшому зерно кукурудзи, що було предметом вищезгаданого договору та перевезено для наступного продажу на термінал, було продано платником на митній території України резиденту.
08.12.2023 було укладено Договір поставки № ДОГ-к/0812 з ТОВ "Зелена долина Полісся" /том ІІ, а.с. 77-82/ та Специфікацію №1 /том ІІ, а.с. 83-84/. На реалізацію даної партії кукурудзи складено:
- видаткову накладну №530 від 08.12.2023 на суму 5044909,72 грн, в т.ч. ПДВ 619550,32 грн на 1339,8 т /том ІІ, а.с. 85/,
- акт прийому – передачі товару №1 від 08.12.2023 на суму 5044909,72 грн, в т.ч. ПДВ 619550,32 грн на 1339,8 т /том ІІ, а.с. 86/,
- податкову накладну №12 від 08.12.2023 на суму 5044909,72 грн, в т.ч. ПДВ 619550,32 грн на 1339,8 т, реєстраційний № 9338455137, зареєстровану в ЄРПН 13.12.2023 /том ІІ, а.с. 89/,
Також складено податкову накладну №16 від 08.12.2023, (складена на суму перевищення бази оподаткування, визначеної відповідно до статей 188 і 189 ПК України, над фактичною ціною постачання) на суму 2445455,36 грн, в т.ч. ПДВ 300319,08 грн, зареєстровану в ЄРПН 05.01.2024 реєстраційний № 9362572920 /том ІІ, а.с. 91-92/.
Відповідачем не заперечувалося, що до перевірки позивачем надавалися обороти рахунку 287 "Товари в дорозі" за 08.12.2023, де відображено повернення партії товару, яка знаходилась на ТОВ "ТІС-Зерно" для Покупця-нерезидента SIERENTZ & CIE SARL та його продаж ТОВ "Зелена долина Полісся" /том ІІ, а.с. 93/.
Крім того, зі змісту дослідженої судом Специфікації №1 від 08.12.2023 до Договору поставки №ДОГ-к/0812 від 08.12.2023 зазначено умови поставки EXW склад ТОВ "ТІС-Зерно", а в п. 1.2 даного Договору чітко прописано, що даний товар раніше був поставлений на вказаний склад під експортний Контракт №SGG-23-P-161 від 08.02.2023 для SIERENTZ & CIE SARL /том ІІ, а.с. 83-84/.
Отже, сільськогосподарська продукція, що була доставлена раніше на елеватор для подальшого відвантаження покупцям-резидентам, продовжувала зберігатися на елеваторі (терміналі ТІС-Зерно). Тому наступний продаж її контрагенту-резиденту був новою господарською операцією, яка, за правилами ПКУ, була оподаткована платником за ставкою 14% внутрішнього податку на додану вартість. Правомірність цієї операції в жоден спосіб податковий орган не ставив під сумнів.
В зв`язку з чим у ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" не виникають податкові зобов`язання в квітні 2023 року на суму 10 337 862,76 грн, в т.ч. ПДВ 14% - 1 447 300,79 грн, а тому, податкове повідомлення-рішення № 00176990701 від 18.11.2025 слід визнати протиправним та скасувати.
Крім того, перевіркою встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ на суми транспортно-експедиторських послуг, отриманих від ТОВ "Гранд-Інвестментс"; завищення задекларованого показника від`ємного значення на 48079 грн внаслідок ненарахування "компенсуючого ПДВ" на суми транспортно-експедиційних послуг, які отримані від ТОВ "Гранд-Інвестментс", які не використано в оподатковуваних операціях в господарській діяльності платника, внаслідок чого не нараховане податкове зобов`язання з ПДВ на суму перевищення бази оподаткування над фактичною ціною постачання в розмірі 751860 грн в т.ч. ПДВ та завищення бюджетного відшкодування ПДВ в розмірі 1 872 622 грн (податкові повідомлення-рішення №00176960701 від 18.11.2025, №00176970701 від 18.11.2025, №00176940701 від 18.11.2025).
За твердженням відповідача, вартість транспортно-експедиційних послуг з перевезення кукурудзи в сумі 1433731,43 грн мала бути включені до собівартості продукції /том VІ, а.с. 23, зворотній бік/.
Перевіряючи це твердження відповідача, суд встановив, що транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи надало ТОВ "Гранд-Інвестментс", з яким укладено Договір №06/09/22-Т від 05.09.2022 /том І, а.с. 252-258/.
Згідно Договору за результатом кожного перевезення вважається оформлення залізничної накладної, що оформляється Актом надання послуг з додаванням Додатку 1 та залізничних накладних. В додатку 1 відображається узагальнена інформація по відвантаженій партії товару: дата, номер вагону, номер накладної, вага, вантаж, станція відправки та призначення, перевізник, вантажовідправник, приналежність вагону.
Так, перевезення кукурудзи під експортне завантаження на Термінал ТОВ "ТІС-Зерно" для Покупця-нерезидента SIERENTZ & CIE SARL оформлено Актами надання послуг:
- 164 від 30.03.2023 на суму 829552,66 грн, в т.ч. ПДВ 138258,78 грн - 663,64 т /том І, а.с. 299/,
- 163 від 30.03.2023 на суму 563274,00 грн, в т.ч. ПДВ 93879,00 грн - 417,24 т /том І, а.с. 296/,
- 173 від 03.04.2023на суму 327651,05 грн, в т.ч. ПДВ 54608,51 грн - 262,12 т /том І, а.с. 302/.
Всього на суму 1720477,71 грн. в т. ч. ПДВ 286746,29 грн.
За отримані послуги ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" здійснило оплату ТОВ "Гранд-Інвестментс" згідно : 
- 31.03.2023 п/д №328178 в сумі 450600,00 грн, в т.ч. ПДВ 75 100,00 грн /том І, а.с. 305/,
- 31.03.2023 п/д №328193 в сумі 663600,00 грн, в т.ч. ПДВ 110 600,00 грн /том І, а.с. 306/,
- 04.04.2023 п/д № 328213 в сумі 262100,00 грн, в т.ч. ПДВ 43 683,33 грн /том І, а.с. 307/,
- 07.04.2023 п/д № 328240 в сумі 344177,71 грн, в т.ч. ПДВ 57 362,96 грн, (загальна сума платежу 558 000,00 грн в т.ч. ПДВ 93 000,00 грн) /том І, а.с. 308/.
Оскільки товар був реалізований, то транспортно-експедиторські послуги, отримані від ТОВ "Гранд-Інвестментс" відносяться до витрат на збут, а не до транспортно-заготівельних.
Суд приймає до уваги наказ №09/04-03 від 09.04.2015 "Про облікову політику підприємства та про організацію бухгалтерського обліку" ТОВ "НВП "Полтавська паляниця", відповідно якого в п. 2.13 прописано, що входить до ТЗВ підприємства та витрат на збут.
В п. 2.13 чітко прописано, що витрати на транспортування продукції при здійсненні реалізації відносяться до витрат на збут поточного періоду, тобто того періоду, в якому вони були здійсненні, а не формують собівартість товару. 
Тому, транспортно-експедиторські послуги по перевезенню кукурудзи, отримані від ТОВ "Гранд-Інвестментс" за перевезення кукурудзи для здійснення експорту для SIERENTZ&CIESARL, були включені до витрат відповідного періоду, що не суперечить обліковій політиці підприємства та п. 19 ПСБО 16 "Витрати, де вказано: витрати на збут включають .. "витрати на транспортування, перевалку і страхування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів) відповідно до умов договору (базису) поставки".
Податковий орган виходив у цій частині з порушення платником п.188.1 ст.188 ПК України: до складу договірної (контрактної) вартості включаються будь-які суми коштів, вартість матеріальних і нематеріальних активів, що передаються платнику податків безпосередньо покупцем або через будь-яку третю особу у зв`язку з компенсацією вартості товарів/послуг.
Суд не знаходить в обставинах цієї справи ні правових, ні фактичних підстав для застосування цієї норми. Норма говорить про договірну, контрактну вартість. В контрактах, про які йдеться, зафіксовано умови поставки за правилами Інкотермс – EXW, склад ТОВ "ТІС-Зерно", тобто "Продаж зі складу". Відповідно до договірних умов поставок сільськогосподарської продукції, у покупця не було домовленості про доставку йому товару продавцем. Отже, про компенсацію вартості доставки покупцем у договірних умовах не йдеться. А тому передумови для застосування пункту 188.1 ст. 188 Кодексу України відсутні.
Порушення стандартів та правил бухгалтерського обліку в діях платника, який включив транспортні витрати у витрати на збут, суд не знаходить.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки товар був реалізований (що не заперечується відповідачем), транспортно-експедиторські послуги, отримані від ТОВ "Гранд-Інвестментс" відносяться до витрат на збут, а не до транспортно-заготівельних; компенсація вартості перевезення товару не повинна була включатися до собівартості цього товару та збільшувати відповідно ПДВ за операцією з продажу товару резиденту, оскільки ця операція не мала жодних зобов`язань щодо переміщення/перевезення/доставки товару.
Отже, податкові повідомлення-рішення №00176960701 від 18.11.2025, №00176970701 від 18.11.2025, №00176940701 від 18.11.2025 в частині порушень, пов`язаних з отриманням транспортно-експедиторських послуг, отриманих від ТОВ "Гранд-Інвестментс", слід визнати протиправними та скасувати. 
Щодо віднесення позивачем до складу податкового кредиту суми податку на додану вартість в червні 2022 в розмірі 5502 грн по податковій накладній №19 від 17.06.2022 (податкове повідомлення-рішення № 00176950701 від 18.11.2025).
В акті перевірки встановлено, що платником неправомірно віднесено до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в червні 2022 року в розмірі 5502 грн по податковій накладній №19 від 17.06.2022 у зв`язку із неможливістю здійснення постачальником операції з урахуванням часу та місця знаходження матеріальних ресурсів /том VІ, а.с. 26/.
Позиція відповідача в акті перевірки, підтверджена в судових засіданнях, полягає в тому, що вказане підприємство було визнано таким, що відповідає критерію ризиковості відповідно до рішень ГУ ДПС в Сумській області від 25.07.2022, від 26.10.2022, від 20.12.2022, від 25.01.2023 /том VІ, а.с. 26, зворотній бік/. 
Зазначене стало єдиною підставою для висновку про нереальність вказаної господарської операції.
Однак, досліджувана відповідачем в акті перевірки господарська операція відбулася 17.06.2022 /том І, а.с. 360/, тобто, в той час, коли контрагент позивача - ТОВ "Нафта-Оіл Плюс" не перебувало в стані "ризиковості".
Жодних інших недоліків первинних документів по взаємовідносинах з ТОВ "Нафта-Оіл Плюс" відповідачем не встановлено, як і жодних інших аргументів для неможливості віднесення позивачем до складу податкового кредиту суму податку на додану вартість в червні 2022 в розмірі 5502 грн по податковій накладній №19 від 17.06.2022 не наведено. 
Твердження податкового органу про неможливість здійснення постачальником операції з урахуванням часу та місця знаходження матеріальних ресурсів - не є підтвердженим жодними доказами.
З огляду на викладене, податкове повідомлення-рішення №00176950701 від 18.11.2025 в частині виявлених порушень по взаємовідносинам з ТОВ "Нафта-Оіл Плюс" слід визнати протиправним та скасувати.
Щодо застосування штрафної санкції в розмірі 10200,00 грн (податкове повідомлення- рішення № 00176970701 від 18.11.2025).
В акті перевірки зазначено про те, що ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на загальну суму обсягу постачання 6446779,85 грн в т.ч. за травень 2024 року 6446779 грн /том VІ, а.с. 29/.
ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" не виписано та не зареєстровано в ЄРПН податкову накладну на загальну суму обсягу постачання (без ПДВ) 3779017,86 в т.ч. за грудень 2023 у сумі 3546393,87 грн, за січень 2024 р. - 232623,99 грн /том VІ, а.с. 29, зворотній бік/.
Тобто, відповідач стверджував, що ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" не виписало та не зареєструвало податкові накладні на суму ПДВ при здійсненні постачання товарів/послуг виходячи з перевищення фактичної ціни постачання над фактичною ціною, визначеною окремо по кожній операції з постачання товару, а саме до договірної вартості не включені транспортно-експедиційні послуги, отримані від ТОВ "Гранд-Інвестментс" (39501849) на загальну суму обсягу постачання 3 668 953,90 грн.
Однак, такі висновки відповідача щодо невключення до собівартості транспортно-експедиторських послуг спростовані судом вище при дослідженні господарських операцій з ТОВ "Гранд-Інвестментс".
Щодо аргументів відповідача про реалізацію продукції за ціною нижче ціни придбання та зобов`язання провести донарахування ПДВ, суд зазначає таке. 
В Акті перевірки було зроблено висновок про те, що під час реалізації продукції ТОВ "Кернел-Трейд", а саме поставки кукурудзи відповідно до Договору поставки №П-0636/7/24 від 04.12.2023; та ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна", а саме поставку кукурудзи відповідно до Договору поставки №К2312-0433 від 15.12.2023 за грудень 2023 – січень 2024 року було допущено реалізацію продукції за ціною нижче ціни придбання /том VІ, а.с. 23, зворотній бік/.
Відповідачем було зроблено вибірковий аналіз цін придбання продукції по трьом контрагентам - у ДП "ДГ ім. 9 січня ", ЄДРПОУ 00729563 (5482,50 грн. за тону), у ФГ "В.В.С." (ціна придбання 5407 грн, 5403,1 грн, 5543,7 грн, 5354,8 грн, 5435,3 грн, за 1 т.) та у СФГ "СОВА" (5485,2 грн за тону) /том VІ, а.с. 24/. 
Термін "звичайна ціна" визначено у пп.14.1.71 п.14.1 ст.14 ПК України, відповідно до якого, під звичайною ціною розуміється ціна товарів (робіт, послуг), визначена сторонами договору, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Якщо не доведено зворотне, вважається, що така звичайна ціна відповідає рівню ринкових цін. Це визначення не поширюється на операції, що визнаються контрольованими відповідно до ст.39 ПК України.
За визначенням підпункту 14.1.219 цього ж пункту, під ринковою ціною розуміється ціна, за якою товари (роботи, послуги) передаються іншому власнику за умови, що продавець бажає передати такі товари (роботи, послуги), а покупець бажає їх отримати на добровільній основі, обидві сторони є взаємно незалежними юридично та фактично, володіють достатньою інформацією про такі товари (роботи, послуги), а також ціни, які склалися на ринку ідентичних (а за їх відсутності - однорідних) товарів (робіт, послуг) у порівняних економічних (комерційних) умовах.
Ринок товарів (робіт, послуг) - це сфера обігу товарів (робіт, послуг), що визначається виходячи з можливості покупця (продавця) без значних додаткових витрат придбати (реалізувати) товар (роботи, послуги) на найближчій для покупця (продавця) території (пп.14.1.218 цього ж пункту).
Статтею 10 Закону України "Про ціни і ціноутворення" визначено, що суб`єкти господарювання під час провадження господарської діяльності використовують: вільні ціни; державні регульовані ціни. Ціни на товари, які призначені для реалізації на внутрішньому ринку України, установлюються виключно у валюті України, якщо інше не передбачено міжнародними угодами, ратифікованими Україною, та постановами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до ст.11 вказаного Закону вільні ціни встановлюються суб`єктами господарювання самостійно за згодою сторін на всі товари, крім тих, щодо яких здійснюється державне регулювання цін.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що суб`єкти господарювання реалізують продукцію за цінами, самостійно визначеними сторонами договору. Така ціна, якщо не доведено зворотне, вважається такою, що відповідає рівню ринкових цін.
Обов`язок доведення невідповідності ціни договору рівню звичайних цін у розглядуваному випадку покладається на контролюючий орган.
З матеріалів справи слідує, що позивач при здійсненні операцій з поставки кукурудзи /том І, а.с. 333-340, 364-373/ формував податкові зобов`язання з ПДВ, виходячи з договірної вартості продукції, та склав за такими операціями податкові накладні, які зареєстровані в ЄРПН.
Сторони не заперечують, що поставка відбулася за цінами, які зазначені в договорах.
Відповідач, застосувавши вибірково статистичні дані про ціну окремих операцій з реалізації окремої продукції суб`єктами господарювання, зробив висновок, що позивач реалізував кукурудзу за цінами, які нижчі за ціну її придбання.
Проте, позивач стверджував, що вказані відомості є вибірковими, взяті лише найвищі ціни та не враховано ціни придбання у інших виробників.
Крім того, позивач зазначав, що кукурудза, яка була відвантажена ТОВ "Кернел- Трейд" /том І, а.с. 333-340/ та ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна" /том І, а.с. 364-373/, була придбана у інших виробників. Зокрема у СФГ Жайворонок" /том І, а.с.171-177/ та ФГ "АГРО Приходько" /том І, а.с. 130-136/ за цінами в діапазоні 3000- 3500 грн за тону. 
Жодних доказів чи пояснень на спростування вказаних тверджень відповідачем не надано. 
Вказаним контрагентам поставлялася кукурудза 2023 року врожаю. Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що наявність в бухгалтерському обліку залишків кукурудзи 2022 року врожаю не свідчить про її фізичну наявність, її якість, якісний склад тощо.
Всі отримані та зареєстровані в ЄРПН податкові накладні відповідають вказаним цінам та відповідають первинним документам.
Суд зауважує, що при укладенні договорів на постачання товарів позивачем враховано отримані пропозиції покупців з урахуванням тенденцій на ринках. Натомість, відповідачем не враховано, що ціни на сільськогосподарську продукцію мають сезонний характер, коливаються в залежності від умов реалізації, об`ємів поставок, способів транспортування, ситуації на ринку.
Й найголовніше: матеріали справи не містять достатніх доказів того, що партії зерна, продані платником ТОВ "Кернел- Трейд" та ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна", були придбані цим платником, саме по тій ціні, яку податковий орган визначив як порівняльну й таку, що по ній цей товар було придбано. Наведені податковим органом дані про купівлю платником зерна цього виду та класу - не є даними про купівлю саме точно тої партії зерна, яка була в подальшому реалізована ТОВ "Кернел- Трейд" та ТОВ "ЛУЇ ДРЕЙФУС КОМПАНІ Україна".
Тому порівняння ціни реалізації з ціною закупівлі, здійснене податковим органом при визначенні цієї частин податкових зобов`язань - є припущенням і не доведене належними доказами в достатній мірі.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №00176970701 від 18.11.2025 прийняте без урахування всіх обставин справи, а тому є необґрунтованим та підлягає скасуванню. 
Щодо завищення позивачем витрат (податкове повідомлення-рішення № 00176930701 від 18.11.2025).
Перевіркою даних регістрів обліку по бухгалтерському рахунку 94 "Інші витрати операційної діяльності" встановлено, що підприємством до складу інших витрат по субрахунку 949 «Інші операційні витрати» в червні 2022 включено суму податкового зобов`язання з ПДВ в розмірі 60502,37 грн., яка в бухгалтерському обліку відображена кореспонденцією рахунків Дт 949 «Інші операційні витрати» Кт 6442 «Податковий кредит непідтверджений». Підприємством віднесено до складу витрат суму ПДВ по податковій накладній від постачальника ФГ "Самоцвіт-2014" (39529981) – від 22.10.2020 №1 на загальну суму 363 014,23 грн, в т.ч. ПДВ 60 502,37 грн. 
Податковий орган вказував, що згідно з квитанцією про реєстрацію податкової накладної документ прийнято і зареєстровано за рішенням суду (рішення від 21.06.2022 №440/1935/21). Тому ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" неправомірно віднесло суму ПДВ до складу витрат підприємства в 1 пів-чі 2022 року /том VІ, а.с. 11/.
Щодо висновку про завищення інших операційних витрат на суму 60502 грн по взаємовідносинах з ФГ "Самоцвіт-2014", позивач зазначає, що реєстрація податкової накладної за відповідною операцією була зупинена 30.10.2020.
Відповідно до пункту 6 Порядку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України №520 від 12.12.2019, строк для подання документів на розблокування становить 365 днів. Після спливу зазначеного строку, на підставі наказу підприємства №02/06-01 від 02.06.2022 сума незареєстрованого ПДВ була до складу інших витрат. 
На думку суду, це вірний спосіб дій, який ґрунтується на законі.
У той же час повідомлення податкового органу про те, що контрагент позивача, ФГ "Самоцвіт-2014", пізніше звернувся до суду та на підставі судового рішення ця податкова накладна ще пізніше таки була зареєстрована в ЄРПН - суд зазначає, що податковий орган не надав доказів того, коли саме вона була зареєстрована в ЄРПН (до сплину відповідного періоду чи після); не надав доказів того, що платником одночасно з віднесенням ПДВ за цієї податковою накладною включив її до складу податкового кредиту в наступних періодах. 
Відтак, суд констатує, що платник діяв при включення ПДВ за нею у порядку та у спосіб, що приписані йому нормативно і не вбачає в діях платника порушень.
Щодо тверджень перевіряючих про непідтвердження надання транспортних послуг, які здійснювалися ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) /том VІ, а.с. 16/, ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ) /том VІ, а.с. 17/, ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ) /том VІ, а.с. 18, зворотній бік/ в розмірі 6548633 грн, суд зазначає таке.
В акті перевірки підтверджено, що для перевірки позивачем були надані оригінали Договорів, Акти здачі-приймання робіт (надання послуг), ТТН, також Акти звірки, банківські виписки. Надані до перевірки документи відповідають ознакам первинних документів в розумінні бухгалтерського та податкового законодавства, інших нормативних актів.
ФОП ОСОБА_1 здійснив надання послуг по автоперевезенню вантажів у 2019-2022 роках згідно Договорів №23/04/2019 від 18.04.2019 /том ІІІ, а.с. 306-309/, №02/01/2020 від 02.01.2020 /том ІІІ, а.с. 415-418/, № 05/01/21-Т від 04.01.2021 /том ІV, а.с. 282-285/, 06/12/21-Т від 10.12.2021 /том V, а.с. 20-23/.
Отримані послуги відображено в регістрах бухгалтерського обліку. Отримані послуги та перераховані кошти ФОП ОСОБА_1 були відображені в об`єднаній звітності з ПДФО, ВЗ та ЄСВ в Додатку 4 ДФ “Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору” за відповідні податкові періоди з ознакою “157” - дохід, виплачений самозайнятій особі, відповідно до пункту 165.1.36 пункту 165.1 статті 165 ПК України, на підтвердження чого позивачем надано оборотну відомість по рахунку 631 за жовтень 2019 року – червень 2025 року, акти здачі – приймання робіт наданих послуг), ТТН.
Також ФОП ОСОБА_2 здійснила надання послуг по автоперевезенню вантажів у 2023-2024 роках згідно Договорів №12/03/23-Т від 22.03.2023 /том ІІІ, а.с. 50-53/, №17/02/24-Т від 16.02.2024 /том ІІІ, а.с. 54-57/.
Отримані послуги відображено в регістрах бухгалтерського обліку. Отримані послуги та перераховані кошти ФОП ОСОБА_2 були відображені в об`єднаній звітності з ПДФО, ВЗ та ЄСВ в Додатку 4 ДФ “Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору” за відповідні податкові періоди з ознакою “157” - дохід, виплачений самозайнятій особі, відповідно до пункту 165.1.36 пункту 165.1 статті 165 ПК України, на підтвердження чого позивачем надано оборотну відомість по рахунку 631 за жовтень 2019 року – червень 2025 року, Акти приймання – передачі виконаних робіт, наданих послуг, ТТН.
Також ФОП ОСОБА_3 здійснив надання послуг по автоперевезенню вантажів у 2023 році згідно Договору № 22/01/23-Т від 11.01.2023 /том ІІ, а.с. 98-101/.
Всі отримані послуги відображено в регістрах бухгалтерського обліку. Отримані послуги та перераховані кошти ФОП ОСОБА_3 були відображені в об`єднаній звітності з ПДФО, ВЗ та ЄСВ в Додатку 4 ДФ “Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору” за відповідні податкові періоди з ознакою “157” - дохід, виплачений самозайнятій особі, відповідно до пункту 165.1.36 пункту 165.1 статті 165 ПК України, що підтверджено відомістю по рахунку 631 за жовтень 2019 року – червень 2025 року, Актами здачі – приймання робіт (наданих послуг), ТТН.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що реальність господарських операцій по отриманим послугам транспортування, які здійснили ФОП ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , є реальними та відповідають нормам законодавства України та не можуть бути виключені з витрат підприємства за твердженнями про нереальність здійснених операцій.
У судовому засіданні представник позивач пояснив, що для здійснення своєї господарської діяльності ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" перевіряє своїх контрагентів, отримує від них засобами електронного зв`язку Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань, Витяг з реєстру платників єдиного податку (якщо платник), Витяг платника ПДВ (якщо платник), довідку про відкриття рахунку, перевіряє судові справи, відкриті виконавчі провадження, та інше.
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" перевіряє у перевізників наявність КВЕД 49.41 "Вантажний автомобільний транспорт", що підтверджує його можливість надання відповідних послуг.
Всі надані документи звіряються, після чого з контрагентом укладається Договір перевезення вантажу автомобільним вантажним транспортом.
При отриманні первинних документів від перевізника перевіряється правильність складання первинних документів, ТТН є обов`язковим додатком до Акту приймання - передачі виконаних робіт, наданих послуг. 
Також представник позивача зауважував, що норми Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, НП(С)БОУ, Закону України «Про автомобільний транспорт», Правилами перевезення вантажів автомобільним транспортом в Україні та інші чинні законодавчі документи не мають жодної прямої норми закону, яка зобов`язує перевіряти своїх бізнес-партнерів, перевіряти та отримувати від них звітність, сплату їх податків, трудові відносини, контрагентів, з якими вони співпрацюють.
Вищевказані ФОП є діючими, не перебувають у стані банкрутства чи ліквідації.
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" здійснює свою діяльність за КВЕД 46.21 Оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Також в акті перевірки встановлено, що за 9 місяців 2021 року ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" не подає уточнюючу декларацію з урахуванням уточнюючої за півріччя. Отже, на думку відповідача, ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" занижено податок на прибуток за 9 місяців 2021 року в розмірі 88380,00 грн.
Щодо подання позивачем уточнюючої податкової декларації за півріччя 2021 року та за 9 місяців 2021 року суд звертає увагу на те, що помилкове невключення різниці в розмірі 88380 грн. в декларацію за 9 міс 2021 року не призвело до несплати податку на прибуток, а навпаки, призвело до його переплати. Вказане підтверджується бухгалтерською довідкою та відповідними платіжними дорученнями.
ТОВ "НВП "Полтавська Паляниця" задекларувало податок на прибуток згідно податкових декларацій за 2021 року в сумі 1962389 грн:
І квартал - 664012 грн,
І півріччя - 1115329 грн, в т. ч. за ІІ квартал 451317 грн,
9 місяців 1702087 грн, в т.ч. за ІІІ квартал 586758 грн,
Рік 1962389 грн., в т.ч. за IV квартал 260302 грн.
Податок на прибуток підприємством за 2021 рік був сплачений відповідно платіжних доручень: № 323492 від 19.05.2021 на суму 664 012,00 грн., № 324062 від 18.08.2021 на суму 451 350,00 грн, №324785 від 18.11.2021 на суму 587 000,00 грн, № 325376 від 09.03.2022 на суму 347 500,00 грн.
Всього сплачено податку на прибуток підприємства за 2021 рік на суму 2049862,00 грн.
В подальшому, помилково не зменшений розмір податку на прибуток підприємства в сумі 88380 грн, не був включений в Декларацію, що фактично привело до переплати вказаного податку.
Ці твердження платника відповідачем не спростовані. Таким чином, суд не вбачає, яким чином стверджувана помилка при формуванні показників декларації податку на прибуток вплинула на кінцеві суми цього податку до нарахування та сплати.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що податкове повідомлення-рішення №00176930701 від 18.11.2025 підлягає частковому скасуванню в частині :
встановлення завищення інших операційних витрат на суму ПДВ по підприємству ФГ "Самоцвіт-2014" в розмірі 60502 грн.
встановлення завищення інших операційних витрат внаслідок непідтвердження фактичного отримання транспортних послуг, які здійснювалися ФОП ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ), ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 ( НОМЕР_3 ) в розмірі 6548633 грн;
подання ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" 19.05.2022 уточнюючої податкової декларації за півріччя 2021 року, згідно якої задекларовано рядок 17 Декларації в розмірі 1026949 грн, чим зменшено задекларований раніше показник на 88380 грн.
Щодо неутримання ПДФО та військового збору під час списання дебіторської заборгованості по ОСОБА_4 (податкові повідомлення-рішення №00177010701 від 18.11.2025, №00177020701 від 18.11.2025).
В Акті перевірки зазначено, що ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" надала послуги гр. ОСОБА_4 по зберіганню на суму 611528 грн /том VІ, а.с. 32/.
ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" у позовній заяві та представник позивача у судових засіданнях стверджували, що товариство ніколи не надавало послуг зі зберігання, не має власних чи орендованих складських приміщень.
Аналіз бухгалтерського та податкового обліку підприємства за перевіряємий період не містить жодних відомостей щодо взаємовідносин із громадянкою ОСОБА_4 . 
Доказів зворотного відповідачем не надано.
Таким чином перевіряючі безпідставно визначили зобов`язання ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" в частині сплати ПДФО за неіснуючі операції із гр. ОСОБА_4 .
Суд приймає до уваги відомості, надані стороною позивача про часткове пошкодження бухгалтерської документації та втрату й пошкодження даних внаслідок хакерської атаки, технічних збоїв, тощо, ці відомості підтверджені документально матеріалами справи. 
У свою чергу суд нагадує, що встановлення складу правопорушення як юридичного факту передбачає обов`язкове встановлення й доведення наявності елементів правопорушення: об`єкта, об`єктивної сторони, за необхідності суб`єктивної сторони й т.ін.
У описі стверджуваного податковим органом у цьому разі порушення відсутні встановлені будь-які елементи об`єктивної сторони. Виявлення інформації у пошкодженій частині регістрів бухгалтерського обліку без встановлення ознак господарської операції, отримання її доказів й т.ін. - не може сприйматися як доведене податкове правопорушення. 
За наведених обставин податкове повідомлення-рішення №00177010701 від 18.11.2025 підлягає частковому скасуванню в частині встановлення ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" надання послуг ОСОБА_4 на суму 611528 грн та не утримання ПДФО на суму 134236, 51 грн та застосуванню штрафу в розмірі 5844,16 грн й пені в сумі 166,77 грн; податкове повідомлення-рішення №00177020701 від 18.11.2025 підлягає частковому скасуванню в частині встановлення ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" надання послуг ОСОБА_4 на суму 611528 грн та не утримання військового збору на суму 9172,92 грн та застосуванню штрафу в розмірі 1623,38 грн та пені в сумі 46,33 грн.
Щодо зберігання пального без отримання ліцензії на право зберігання пального (податкове повідомлення-рішення № 00177030701 від 18.11.2025).
В акті перевірки встановлено, що ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" мало на балансі паливно-мастильні матеріали (дизпаливо, скраплений газ та бензин) в кількості, яка перевищує фактичну наявність в баках автомобілів. Фактична наявність пального по рахунку бухгалтерського обліку 203 "Пальне" підтверджується матеріалами щорічних інвентаризацій та інвентаризацій, які проводились в ході позапланових перевірок з питань правомірності заявлених сум бюджетного відшкодування. Кількість залишку пального в баках автомобілів підтверджується подорожніми листами /том VІ, а.с. 35/.
Відповідач стверджував, що ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" станом на 31.12.2023 здійснює зберігання пального понад ємність баку автомобілів в іншій споживчій тарі більше 5 л. без ліцензії на право зберігання пального, а саме станом на 31.12.2023 залишки ПММ на складі складають : бензин А95 – 1024,2 л., дизельне паливо – 944,84 л., скрапленого газу 1105,42 л, чим порушено ст.15 Закону України від 19 грудня 1995 року № 481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", відповідальність за що передбачена абз. 36 п. 2 ст. 73 Розділу ХІ Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", із змінами та доповненнями.
У судовому засіданні представник відповідач не навів жодних доказів фізичного придбання/зберігання палива та вказав, що фактичної перевірки місця зберігання палива під час перевірки не проводилося.
Натомість позивач у позовній заяві стверджував, що все паливо, яке використовується в господарській діяльності і обліковано на субрахунках "склад", перебувало у вигляді паливних карток без фізичної наявності палива. 
Це твердження позивача відповідачем не спростовано. 
Наведені обставини дають підстави для висновку, що сам факт придбання/використання пального позивачем жодним чином не свідчить про факт зберігання пального за певною адресою без відповідної ліцензії.
Крім того, в акті перевірки не відображено відомостей про зняття залишків товарно-матеріальних цінностей, відбір зразків пального, спосіб зберігання пального, технічні характеристики використаних для цього споруд (обладнання, ємностей), тощо.
З урахування зазначеного, суд дійшов висновку, що матеріали перевірки не дають підстав ідентифікувати й вважати доведеним правопорушення, за яке позивача притягнуто до відповідальності. 
Суд наголошує, що у спорах про правомірність застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності відповідної ліцензії основним і вирішальним предметом доказування є підтвердження або спростування обставин саме факту здійснення суб`єктом господарювання діяльності зі зберігання пального, а не його придбання.
Тому суд вважає, що невстановлення під час фактичної перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, унеможливлює визнання правомірним застосування штрафних санкцій за зберігання пального без наявності ліцензії.
Аналогічна правова позиція, яка наразі вже є сталою, викладена Верховним Судом, зокрема, у постановах від 31.05.2022 у справі № 540/4291/20, від 21.09.2022 у справі №140/16490/20, від 05 лютого 2025 року у справі № 520/12715/21.
На підставі викладеного суд дійшов висновку, що недотримання відповідачем вимог до змісту акту перевірки, а саме: невстановлення під час перевірки обставин здійснення позивачем діяльності зі зберігання пального, часу цієї діяльності та місця, у якому пальне зберігалося, свідчить про протиправність податкового повідомлення-рішення, яке прийнято за результатами такої перевірки, та є підставою для його скасування.
Склад правопорушення, передбаченого абзацом дев`ятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР, має доводитись шляхом встановлення обставин того, де і яким чином суб`єкт господарювання зберігав пальне, дослідженням замірів його кількості (об`єму) і співставленням цих показників із нормами підпунктів 14.1.6, 14.1.6-1 пункту 14.1 статті 14 ПК України, які встановлюють випадки, які не вважаються «акцизним складом» та/або «акцизним складом пересувним». Ці обставини мають бути належним чином зафіксовані в акті перевірки як носії доказової інформації.
Аналогічна правова позиція викладена ВС в постановах по справам № 520/9278/22 від 23.04.2024, № 520/5841/21 від 04.07.2024, № 140/5199/21 від 21.08.2024.
З огляду на недоведеність порушення, податкове повідомлення-рішення № 00177030701 від 18.11.2025 є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню. 
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх рішень та докази, надані позивачем, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Розподіл судових витрат
Відповідно до частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у розмірі 24 224,00 грн. 
Відповідач доказів понесення судових витрат до суду не надав.
Згідно з частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Отже, суд дійшов висновку, що понесені позивачем судові витрати у розмірі 24 224,00 грн належить стягнути на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Полтавській області. 
Щодо клопотання позивача про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке.
За змістом пункту 3 частини першої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, як визначено частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правничої допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі №815/4300/17, від 11.04.2018 у справі №814/698/16, від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.
У цій справі представник позивача просив відшкодувати за рахунок бюджетних асигнувань відповідача витрати на правничу допомогу у загальному розмірі 14 400,00 грн.
Для захисту своїх прав ТОВ "НВП "Полтавська паляниця" уклало договір №17/21 від 25.11.2025 із адвокатом Петьком А.В. 
Відповідно до Акту № 1 від 24 березня 2026 року адвокатом було надано юридичних послуг по справі на загальну суму 14 400 грн.
Відповідно до платіжної інструкції № 334053 від 24.03.2026 за отримані юридичні послуги було сплачено 14 440 грн.
Оцінивши обставини цієї справи та надані представником позивача докази у їх сукупності, суд, враховуючи принципи обґрунтованості, співмірності і пропорційності судових витрат, дійшов висновку про необхідність стягнення витрат на професійну правничу допомогу в даній справі у повному розмірі у сумі 14 400,00 грн. З урахуванням складності цієї справи, значної кількості доказів, епізодів, проведених судових засідань - ця сума не є надмірною чи завищеною.
При цьому, як зазначено вище, відповідно до статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС України у Полтавській області на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 14 400,00 грн.
Керуючись статтями 2, 3, 5-10, 72-77, 90, 132, 139, 241-246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України 
У Х В А Л И В:

Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПОЛТАВСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» (вул. Гоголя 12 офіс 301 м.Полтава ЄДРПОУ 39728157) до Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області (вул.Європейська 4 м.Полтава ЄДРПОУ 44057192) про визнання протиправними та скасування рішень - задовольнити повністю.
Податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Полтавській області: 
- №00176990701 від 18.11.2025;
- №00176950701 від 18.11.2025;
- №00176960701 від 18.11.2025;
- №00176940701 від 18.11.2025;
- №00176970701 від 18.11.2025;
- №00176930701 від 18.11.2025 в частині порушень: встановлення завищення інших операційних витрат на суму ПДВ по підприємству ФГ «Самоцвіт-2014» в розмірі 60502 грн.; встановлення завищення інших операційних витрат внаслідок непідтвердження фактичного отримання транспортних послуг, які здійснювалися ФОП ОСОБА_1 (3405514118), ФОП ОСОБА_2 ( НОМЕР_1 ), ФОП ОСОБА_3 (3803305034) в розмірі 6 548 633 грн збільшення зобов`язання ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» зі сплати податку на прибуток за 9 місяців 2021 року в розмірі 88 380 грн; застосування штрафу в розмірі 270 881,55 грн;
- №00177010701 від 18.11.2025 в частині: встановлення ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн. та неутримання ПДФО на суму 134 236, 51 грн., застосування штрафу в розмірі 5844,16 грн. та пені в сумі 166,77 грн;
- № 00177020701 від 18.11.2025 в частині порушень: встановлення ТОВ «НВП «Полтавська паляниця» надання послуг ОСОБА_4 на суму 611 528 грн. та неутримання військового збору на суму 9172,92 грн застосуванню штрафу в розмірі 1623,38 грн. та пені в сумі 46,33 грн;
- №00177030701 від 18.11.2025
- визнати протиправними та скасувати.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НАУКОВО-ВИРОБНИЧЕ ПІДПРИЄМСТВО «ПОЛТАВСЬКА ПАЛЯНИЦЯ» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у Полтавській області витрати зі сплати судового збору у загальній сумі 24 224,00 грн (двадцять чотири тисячі двісті двадцять чотири гривні) та витрати на правову допомогу у загальній сумі 14 400, 00 (чотирнадцять тисяч чотириста) грн.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду в порядку, визначеному частиною 8 статті 18, частинами 7-8 статті 44 та статтею 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Апеляційна скарга на дане рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у разі проголошення скороченого рішення. 
Повне рішення складено 13 квітня 2026 року.

Головуючий суддя	 	І.С. Шевяков