ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/9112/25 Суддя (судді) першої інстанції: Лиска І.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 березня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Вівдиченко Т.Р., Карпушової О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, 
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України, в якому просить суд:
- визнати протиправною бездіяльність Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України з не складання Відповідачем форми Н-1, Н-5 та довідки про обставини травмування ОСОБА_1 при виконанні службових обов`язків та бойового завдання по захисту Батьківщини, її територіальної цілісності та недоторканості, яку останній отримав 24.02.2022 у м. Часів Яр Донецької області;
- зобов`язати Департамент превентивної діяльності Національної поліції України в підтвердження отримання травми (контузії) при виконанні службових обов`язків та бойового завдання по захисту Батьківщини, її територіальної цілісності та недоторканості на позиції у м. Часів Яр Донецької області 24.02.2022 року скласти та затвердити форму Н-1, форму Н-5 та довідку про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), яку Позивач отримав 24.02.2022 у м. Часів Яр Донецької області.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року заяву представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду задоволено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду на підставі п. 8 частини першої статті 240 Кодексу адміністративного судочинства України.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій просить оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду першої інстанції прийнята із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Обґрунтовуючи свої вимоги, апелянт зазначає, що до відома позивача не доведено, що діяльність комісії, створеної для розслідування нещасного випадку, що стався з ним, є завершеною. Не повідомлено про можливість та порядок оскарження результату роботи комісії. Про можливість оскарження відповіді відповідача у судовому порядку позивача проінформовано лише 30.01.2025.
Зазначає, що суд першої інстанції залишаючи без розгляду позовну заяву проявив надмірний формалізм, не здійснивши всебічного розгляду всіх обставин справи, чим обмежив право позивача на доступ до правосуддя.
Разом із апеляційною скаргою позивачем подано клопотання про розгляд справи за його участі.
Колегія суддів, розглянувши подане клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню, оскільки суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження (без повідомлення сторін). Крім того, враховуючи, що за наявними у справі матеріалами її може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, беручи до уваги введення в Україні воєнного стану, керуючись приписами статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.02.2026 та від 17.03.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника Департаменту превентивної діяльності Національної поліції України до суду 17.03.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому представник просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.
Від позивача до суду 18.03.2026 надійшла відповідь на відзив, яку просить прийняти під час розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 5 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно частини другої статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно частини першої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Виходячи з системного аналізу положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України висновується, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так, статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
З матеріалів справи вбачається, що Київський окружний адміністративний суд 13 жовтня 2025 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. 
До суду першої інстанції 19 листопада 2025 року від представника відповідача надійшла заява про залишення позову без розгляду позовної заяви відповідно до частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, так як на думку відповідача ОСОБА_1 пропущено строк звернення до суду. 
Приймаючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що за результатами роботи комісії позивача поінформовано листом ДПД від 18.08.2023 №2839/20/1/03-2023 про те, що в ході розслідування досліджені обставини зазначеного нещасного випадку, але за результатами розгляду акт розслідування нещасного випадку за формою Н-1 не складався, оскільки на думку комісії, факт отримання позивачем травми (контузії) 24.02.2022 документально не підтверджений. Водночас до Київського окружного адміністративного суду позивач звернувся 24.02.2025, тобто з пропущенням місячного строку звернення до суду.
Однак, з матеріалів справи вбачається, що судом першої інстанції не надано позивачу можливості скористатися правом на подання заяви про поновлення пропущеного строку з зазначенням причин поважності пропущеного строку.
Відповідно до висновків Верховного Суду викладених у постанові від 21.08.2024 по справі №160/22624/23 суд першої інстанції, застосовуючи частину третю статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України має залишити позовну заяву без руху, надавши строк позивачу для надання заяви із вказівкою в ній підстав для поновлення пропущеного строку звернення із цим позовом до суду. 
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 12.03.2021 по справі №620/244/19, від 19.09.2024 по справі №640/18667/20. 
Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постанова Верховного Суду.
Колегія суддів під час розгляду апеляційної скарги застосовує правові висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 23.08.2022 у справі №826/2098/18, з якої вбачається, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини 3,4 статті 123 КАС України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в даному випадку суд першої інстанції повинен був вжити всіх заходів щодо надання можливості позивачу звернутися із відповідною заявою про поновлення пропущеного строку.
Київський окружний адміністративний суд 29.01.2026 приймаючи ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду, порушив вимоги статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки не надав позивачу можливість подати заяву про поновлення пропущеного строку з зазначенням поважності причин такого пропуску.
Системний аналіз положень статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України дає підстави для висновку, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
Так, статтею 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому дати змогу подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку, аніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
Таким чином, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про необхідність залишення позову без розгляду, оскільки такий висновок без надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку є передчасним.
За таких обставин, у суду були відсутні підстави для залишення без розгляду позовної заяви на підставі частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у справі "Bellet v. France", Європейський Суд з прав людини зазначив, що стаття 6 параграфу 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданих національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.
У рішенні по справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії" від 13.01.2000 та в рішенні по справі "Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії" від 28.10.1998 Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді. Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Згідно з частиною третьою статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Відповідно до статті 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Керуючись статтями 311, 312, 320, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 29 січня 2026 року -скасувати, а справу №320/9112/25 направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді Т.Р.Вівдиченко

О.В.Карпушова