ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 р. м. Чернівці Справа № 600/6145/25-а

Чернівецький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Брезіної Т.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

В поданому до суду адміністративному позові позивач просить суд винести рішення, яким:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (основної діяльності) № 960 від 29 листопада 2025 року “Про результати службової перевірки за фактом втечі з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 офіцера запасу ОСОБА_2 ”, яким накладено дисциплінарне стягнення на начальника групи обліку офіцерів запасу, майора ОСОБА_1 , а саме: за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, оголосити "догану”;
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 348 від 01 грудня 2025 року, яким вирішено виплатити щомісячну премію за період з 01 по 30 листопада 2025 року майору ОСОБА_1 - начальнику групи обліку офіцерів запасу, у зменшеному розмірі, за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, накладено дисциплінарне стягнення "догана" (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) № 960 від 29 листопада 2025 року, а саме 355,5% посадового окладу;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_3 нарахувати та виплатити майору ОСОБА_1 грошове забезпечення відповідно наказу Міністра оборони України від 07.06.2018 року № 260, з урахуванням виплачених сум, відповідно до висновків суду. 
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що не погоджується із оголошеною доганою, а оскаржувані накази є незаконними, невмотивованими та передчасними, а висновки щодо наявності його вини в частині втечі офіцера запасу ОСОБА_2 з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 помилковими і необґрунтованими. Позивач вказує, що відповідачем не доведено обставин за яких втеча ОСОБА_2 із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 на пряму пов`язана із службовими обов`язками та результатами їх виконання або невиконання позивачем. Також позивач стверджує, що відповідач не ознайомив його із жодним належним та допустимим доказом, зокрема актом службового розслідування, поясненнями свідків, які підтверджують порушення дисципліни позивачем чи його посадових обов`язків. Позивач не погоджується з доводами відповідача, що ОСОБА_2 залишив (втік) з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 саме через винну поведінку або бездіяльність позивача. Крім того, позивач зазначає, що ОСОБА_2 не підлягав призву на військову службу по мобілізації на особливий період, а тому для його утримання в приміщенні ТЦК та СП не було законних підстав, а залишення ним приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 жодним чином не вплинуло на мобілізаційний потенціал регіону, так як останній був непридатний до військової служби. Також позивач вказує, що станом на дату прибуття ОСОБА_2 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач був відряджений з 23.10.2025 р. до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим йому невідомо хто з військовослужбовців виконував його обов`язки начальника групи обліку офіцерів запасу. Позивач вказав, що внаслідок протиправного накладення дисциплінарного стягнення відповідачем було також протиправно зменшено щомісячну премію за період з 01 по 30 листопада 2025 року.
Відповідач заперечував проти задоволення позову та вказав, що 23.10.2025 року відповідно до затвердженого графіку залучення особового складу до несення служби, позивач заступив черговим по ІНФОРМАЦІЯ_5 . Про те, відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.10.2025 №1129/11938, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по стройовій частині) від 23.10.2025 № 306, позивач був спланований до вибуття у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 , з 23.10.2025 року до окремого розпорядження. У зв`язку з цим було внесено зміни до графіку чергування, після чого орієнтовно о 15:00 год позивача на чергуванні було замінено. Під час доповіді про приймання-здавання чергування, в кабінеті начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , після прийняття доповіді від попереднього та нового чергового, особисто начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було визначено позивачу готуватись до вибуття у відрядження, попередньо провівши відповідну роботу з доставленим офіцером запасу ОСОБА_2 , за результатами якої доповісти йому особисто. Відповідач вказав, що станом на 16:00 год, позивач перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 (у своєму робочому кабінеті) та готувався до вибуття у відрядження, а офіцер запасу ОСОБА_2 знаходився в коридорі в очікуванні, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 , повторно особисто, визначив позивачу завдання (як посадовій особі, що відповідає за даний напрямок службової діяльності) щодо проведення відповідної роботи стосовно вивчення та перевірки військовозобов`язаного офіцера запасу ОСОБА_2 , з метою подальшого прийняття рішення про залучення (чи незалучення) його до призову на військову службу. В ході вивчення та уточнення даних офіцера запасу ОСОБА_2 позивач звертався до заступника начальника – начальника мобілізаційного відділення з проханням виписати повістку вказаному офіцеру запасу для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 на більш пізній термін, про те, отримавши відмову, звернувся з тим же проханням до начальника ТЦК та СП, від якого також отримав відмову, оскільки підстави для таких дій були відсутні. Про результати роботи з офіцером запасу ОСОБА_2 та про попередній висновок щодо залучення (незалучення) його до призову на військову службу по мобілізації на особливий період чи на військову службу за контрактом позивач своєму безпосередньому начальнику – начальнику відділення військового обліку та бронювання, заступнику начальника – начальнику мобілізаційного відділення, а також начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 не доповідав. Після завершення вивчення (опрацювання) офіцера запасу ОСОБА_2 позивач його місце перебування не відслідковував та, відповідним чином, не контролював. Про сплановану можливу втечу офіцера запасу ОСОБА_2 осіб добового наряду, свого безпосереднього начальника, а також керівний склад ІНФОРМАЦІЯ_7 позивачем попереджено не було. Станом на 17:30 год 23.10.2025, з доповіді чергового ІНФОРМАЦІЯ_5 стало відомо, що офіцер запасу ОСОБА_2 , застосувавши силу до осіб добового наряду втік з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 та зник у невідомому напрямку. В подальшому приблизно о 23:00 год. позивач, у супроводі начальника групи персоналу вибув до місця збору осіб, що вибувають у відрядження ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), де орієнтовно о 0:20 год, вибув у службове відрядження до визначеної військової частини. З огляду на зазначене, за порушення вимог статей 11,12,16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, неналежне виконання службових обов`язків, вираженому у відсутності контролю за перебуванням військовозобов`язаного, ненадання визначеної доповіді старшому начальнику (начальникам) про результати службової діяльності, що, у свою чергу, призвело до втечі військовозобов`язаного з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивача було правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності, оголошено “догану”.

Рух справи у суді

Судом відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників адміністративної справи.
Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 проходить військову службу у ІНФОРМАЦІЯ_9 на посаді начальника групи обліку офіцерів запасу. (а.с. 15).
На підставі наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2025 р. №177 було проведено службову перевірку з метою встановлення передумов, причин та обставин втечі з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 офіцеру запасу ОСОБА_2 , 23.10.2025 р., а також з метою встановлення причин, умов та можливого халатного ставлення до виконання службових обов`язків начальника групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_1 . За результати службової перевірки складено 22.11.2025 р. акт перевірки, в якому запропоновано за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за неналежне виконання службових обов`язків, вираженому у відсутності контролю за перебуванням військовозобов`язаного, ненадання визначеної доповіді старшому начальнику (начальникам) про результати службової діяльності, що, у свою чергу, призвело до втечі військовозобов`язаного з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено “догану”. (а.с. 64-66, 69, 74).
Під час службової перевірки відібрано письмові пояснення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 від 15.11.2025 р., ОСОБА_4 від 17.11.2025 р. (а.с. 71-72).
19.11.2025 р. позивач надав письмові пояснення з приводу проведеної службової перевірки, в яких повідомив, що з 23.10.2025 р. вибув у відрядження до військової частини НОМЕР_2 . Вказав, що не володіє інформацією про те, хто виконував на момент його відрядження обов`язки начальника групи обліку офіцерів запасу. (а.с. 72).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (основної діяльності) № 960 від 29 листопада 2025 року “Про результати службової перевірки за фактом втечі з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 офіцера запасу ОСОБА_2 ”, накладено дисциплінарне стягнення на начальника групи обліку офіцерів запасу, майора ОСОБА_1 , за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, у вигляді оголошення "догани”. (а.с. 17).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 (по стройовій частині) № 348 від 01 грудня 2025 року, вирішено виплатити щомісячну премію за період з 01 по 30 листопада 2025 року майору ОСОБА_1 - начальнику групи обліку офіцерів запасу, у зменшеному розмірі, за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту Внутрішньої служби Збройних Сил України, внаслідок накладення дисциплінарного стягнення "догана" (наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (з основної діяльності) № 960 від 29 листопада 2025 року, а саме 355,5% посадового окладу. (а.с. 18).
Матеріали справи містять копію посвідчення №468 від 23.10.2025 р. про відрядження та копію наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2025 р. №306, відповідно до якого позивач вибув до військової частини НОМЕР_1 з 23.10.2025 р. та був знятий з продовольчого забезпечення з 24.10.2025 року. (а.с. 38-39, 68).
03.12.2025 р. позивач подав начальнику ІНФОРМАЦІЯ_1 заяву, в якій заперечував проти висновків акта розслідування щодо втечі офіцеру запасу ОСОБА_2 23.10.2025 р., а з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 , вказав про поверхневе проведене службове розслідування, упереджено та без врахування реальних фактів. (а.с. 67). 
До матеріалів справи долучено копію військового квитка Серія НОМЕР_3 ОСОБА_2 та довідку ВЛК від 18.10.2017 р. №40/22. (а.с. 29-35).

Мотивувальна частина

Згідно положень ч. 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Суд перевіряє дотримання вказаних критеріїв суб`єктом владних повноважень при прийнятті оскаржуваного рішення, вчиненні дій чи допущенні бездіяльності.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 №548-XIV, Дисциплінарним статутом Збройних Сил України, затвердженим Законом України №551-XIV від 24.03.1999.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб (пункт 3), який продовжувався і триває до сьогодні.
Правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів встановлено Законом України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію” від 21 жовтня 1993 року № 3543-XII (далі - Закон № 3543-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Згідно з ст. 1 Закону № 3543-XII мобілізація - комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» №551-XIV від 24.03.1999 р. затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі - Дисциплінарний статут), який визначає сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг.
Відповідно до вимог ст. ст. 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту визначено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Згідно з ст. 7 Дисциплінарного статуту застосовувати заохочення та накладати дисциплінарні стягнення можуть тільки прямі командири та командири, визначені в розділі 3 цього Статуту.
Відповідно до ст. 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення корупційних діянь чи інших правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності.
Згідно з ст. 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Відповідно до положень ст.ст. 84, 85 та 87 Дисциплінарного статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира, який вирішив притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником).
Дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування - протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Під час накладення дисциплінарного стягнення командир не має права принижувати гідність підлеглого. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене після шести місяців з дня вчинення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Згідно з ч. 1 ст. 106 Дисциплінарного статуту усі заохочення та дисциплінарні стягнення, передбачені цим Статутом, у тому числі і заохочення, оголошені командиром усьому особовому складу підрозділу (команди), військової частини, заносяться у тижневий строк до службової картки військовослужбовця (додаток 3 до цього Статуту).
Відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України від 24.03.1999 №548-XIV (далі - Статут внутрішньої служби) визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Згідно ст. 6 Статуту внутрішньої служби внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань.
Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.
Абзацами 2, 4 ст. 11 Статуту внутрішньої служби передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки, зокрема: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини.
Згідно із ст. 12 Статуту внутрішньої служби про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, та про зроблені йому зауваження військовослужбовець зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові, крім тих обставин, щодо надання яких є пряма заборона у законі (таємниця сповіді, лікарська таємниця, професійна таємниця захисника, таємниця нарадчої кімнати тощо).
Відповідно до ст. 16 Статуту внутрішньої служби кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Згідно з положеннями ст. 129 – 130 Статуту внутрішньої служби визначено, що внутрішній порядок - це суворе додержання визначених військовими статутами правил розміщення, повсякденної діяльності, побуту військовослужбовців у військовій частині (підрозділі) й несення служби добовим нарядом.
Внутрішній порядок досягається: глибоким розумінням, свідомим і неухильним виконанням військовослужбовцями обов`язків, визначених законами України та статутами Збройних Сил України; чіткою організацією бойової підготовки; зразковим бойовим чергуванням та несенням служби добовим нарядом; неухильним виконанням розпорядку дня; додержанням правил експлуатації озброєння, бойової та іншої техніки, матеріальних засобів, створенням у місцях розташування військовослужбовців умов для їх повсякденної діяльності, життя й побуту, що відповідають вимогам статутів Збройних Сил України.
Відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Відповідно до ст. 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення. Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Отже, аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що позивач як військовослужбовець повинен бездоганно і неухильно дотримуватись порядку і правил, які встановлені Дисциплінарним статутом, Статутом внутрішньої служби Збройних Сил України. А у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків, командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення за видами, встановленими ст. 48 Дисциплінарного статуту. При цьому, прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування.
На підставі матеріалів справи встановлено, що відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 01.11.2025 р. №177 було проведено службову перевірку з метою встановлення передумов, причин та обставин втечі з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 офіцеру запасу ОСОБА_2 , 23.10.2025 р., а також з метою встановлення причин, умов та можливого халатного ставлення до виконання службових обов`язків начальника групи обліку офіцерів запасу ІНФОРМАЦІЯ_4 майора ОСОБА_1 . За результати службової перевірки складено 22.11.2025 р. акт перевірки, в якому запропоновано за порушення вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за неналежне виконання службових обов`язків, вираженому у відсутності контролю за перебуванням військовозобов`язаного, ненадання визначеної доповіді старшому начальнику (начальникам) про результати службової діяльності, що, у свою чергу, призвело до втечі військовозобов`язаного з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , позивача притягнути до дисциплінарної відповідальності та оголосити “догану”.
Під час проведення службового розслідування було встановлено, що 23.10.2025 р. орієнтовно о 15:00 год представниками ІНФОРМАЦІЯ_7 до ІНФОРМАЦІЯ_7 було доставлено військовозобов`язаного, офіцера запасу ОСОБА_2 . Вказану особу було передано для подальшої роботи до групи обліку офіцерів запасу, та начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 , було визначено завдання начальнику групи обліку офіцерів запасу майору ОСОБА_1 щодо вивчення та перевірки військовозобов`язаного на предмет перебування на військовому обліку, підстав для оформлення відстрочки від призову на військову службу, бронювання, тощо. Близько 17:30 год 23.10.2025 р. черговий ІНФОРМАЦІЯ_7 доповів про те, що ОСОБА_2 застосував фізичну силу проти осіб особового наряду втік із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 .
В ході службової перевірки було встановлено, що 23.10.2025 року відповідно до затвердженого графіку залучення особового складу до несення служби, позивач заступив черговим по ІНФОРМАЦІЯ_5 . Про те, відповідно до розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_6 від 23.10.2025 №1129/11938, наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 (по стройовій частині) від 23.10.2025 № 306, позивач був спланований до вибуття у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 , з 23.10.2025 року до окремого розпорядження. У зв`язку з цим було внесено зміни до графіку чергування, після чого орієнтовно о 15:00 год позивача на чергуванні було замінено. Під час доповіді про приймання-здавання чергування, в кабінеті начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 , після прийняття доповіді від попереднього та нового чергового молодшого сержанта ОСОБА_5 , особисто начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було, зокрема, визначено позивачу готуватись до вибуття у відрядження, попередньо провівши відповідну роботу з доставленим офіцером запасу ОСОБА_2 , за результатами якої доповісти йому особисто. Згідно письмових пояснень молодшого сержанта ОСОБА_5 підтверджено, що позивачу поставлено начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 завдання щодо проведення відповідної роботи з офіцером запасу ОСОБА_2 . Станом на 16:00 год, позивач перебував у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_7 (у своєму робочому кабінеті) та готувався до вибуття у відрядження, а офіцер запасу ОСОБА_2 знаходився в коридорі в очікуванні, начальник ІНФОРМАЦІЯ_5 , повторно особисто, визначив позивачу завдання (як посадовій особі, що відповідає за даний напрямок службової діяльності) щодо проведення відповідної роботи стосовно вивчення та перевірки військовозобов`язаного офіцера запасу ОСОБА_2 , з метою подальшого прийняття рішення про залучення (чи незалучення) його до призову на військову службу. В ході вивчення та уточнення даних офіцера запасу ОСОБА_2 позивач звертався до заступника начальника – начальника мобілізаційного відділення з проханням виписати повістку вказаному офіцеру запасу для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_5 на більш пізній термін, про те, отримавши відмову, звернувся з тим же проханням до начальника ТЦК та СП, від якого також отримав відмову. У своїх письмових поясненнях під час службового розслідування позивач вказав, що йому невідомо стосовно перебування та проведення відповідних заходів відносно ОСОБА_2 , в той час як 18.10.2025 р. під час попередньої бесіди із заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 позивач доповідав про проведену роботу з офіцером запасу ОСОБА_2 , правильність виключення його з військового обліку, доводив положення законодавства з приводу мобілізації та ухилення від мобілізації, а також спілкувався з адвокатом Ковчегом Т.Б. стосовно вказаного офіцеру запасу. Про результати роботи з офіцером запасу ОСОБА_2 та про попередній висновок щодо залучення (незалучення) його до призову на військову службу по мобілізації на особливий період чи на військову службу за контрактом позивач своєму безпосередньому начальнику – начальнику відділення військового обліку та бронювання, заступнику начальника – начальнику мобілізаційного відділення, а також начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 не доповідав. Після завершення вивчення (опрацювання) офіцера запасу ОСОБА_2 позивач його місце перебування не відслідковував та, відповідним чином, не контролював. Про сплановану можливу втечу офіцера запасу ОСОБА_2 осіб добового наряду, свого безпосереднього начальника, а також керівний склад ІНФОРМАЦІЯ_7 позивачем попереджено не було. В подальшому приблизно о 23:00 год. позивач, у супроводі начальника групи персоналу вибув до місця збору осіб, що вибувають у відрядження ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), де орієнтовно о 00:20 год, вибув у службове відрядження до визначеної військової частини.
Таким чином, в акті перевірки вказано, що вбачається вина позивача як посадової особи, в неналежному виконанні службових обов`язків, вираженому у відсутності контролю за місцем перебування офіцера запасу та ненаданні визначеної доповіді старшому начальнику (начальникам) про результати службової діяльності, що у свою чергу призвело до втечі військовозобов`язаного з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Отже, на підставі матеріалів службового розслідування встановлено, що позивач 23.10.2025 р. перебував на військовій службі та ніс добовий наряд у ІНФОРМАЦІЯ_5 . Водночас, у зв`язку із включенням позивача до вибуття у службове відрядження до військової частини НОМЕР_1 , орієнтовно о 15:00 год позивача на чергуванні було замінено на молодшого сержанта ОСОБА_5 . Поряд із цим, після прийняття доповіді від попереднього та нового чергового добового наряду, начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 було наказано позивачу готуватись до вибуття у відрядження, попередньо провівши відповідну роботу з доставленим офіцером запасу ОСОБА_2 , за результатами якої доповісти керівництву. Вказані обставини підтверджено також письмовими поясненнями молодшого сержанта ОСОБА_5 . Таким чином, перед відбуттям позивача у відрядження йому було надано відповідне розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 , за результатами якого він був зобов`язаний доповісти начальнику. Актом службової перевірки підтверджено, що позивач 13.10.2025 р. перебував за місцем несення служби та проводив відповідні заходи відносно ОСОБА_2 , однак після завершення вивчення (опрацювання) офіцера запасу ОСОБА_2 не доповідав своєму безпосередньому начальнику – начальнику відділення військового обліку та бронювання, заступнику начальника – начальнику мобілізаційного відділення, а також начальнику ІНФОРМАЦІЯ_7 про результати проведеної роботи. Поряд із цим, у період дорученої позивачу роботи ОСОБА_2 , застосувавши фізичну силу проти осіб особового наряду втік із приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 . 
На підставі вказаного, суд вважає правомірними висновки про порушення позивачем вимог статей 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби, яке виразилось у неналежному виконанні службових обов`язків, вираженому у відсутності контролю за перебуванням військовозобов`язаного, ненадання визначеної доповіді старшому начальнику (начальникам) про результати службової діяльності, що, у свою чергу, призвело до втечі військовозобов`язаного з приміщення ІНФОРМАЦІЯ_7 , а тому позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності. При цьому, суд вважає, що обраний відповідачем вид дисциплінарної відповідальності - “догана” у повній мірі відповідає характеру та обставинам вчинення правопорушення та його наслідкам.
Щодо доводів позивача під час службового розслідування та у позові про те, що на дату прибуття ОСОБА_2 до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_4 позивач був відряджений з 23.10.2025 р. до військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку із чим йому невідомо хто з військовослужбовців виконував його обов`язки начальника групи обліку офіцерів запасу, суд зазначає наступне. Актом перевірки та поясненнями молодшого сержанта ОСОБА_5 підтверджено що позивач 23.10.2025 р. перебував у добовому наряді по ІНФОРМАЦІЯ_5 та був знятий (замінений) з добового наряду, у зв`язку із вибуттям у відрядження, близько 15:00 год. Поряд із цим, після зняття його з добового наряду позивач отримав особисте розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_7 про здійснення відповідної роботи щодо офіцера запасу ОСОБА_2 , після чого позивач мав готуватись до відрядження. В подальшому приблизно о 23:00 год позивач у супроводі начальника групи персоналу вибув до місця збору осіб, що вибувають у відрядження ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), де орієнтовно о 00:20 год 24.10.2025 р., вибув у службове відрядження до визначеної військової частини. Згідно наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 23.10.2025 р. №306, позивач був знятий з продовольчого забезпечення з 24.10.2025 р. Таким чином, доводи позивача в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки саме позивач, як начальник групи обліку офіцерів запасу, 23.10.2025 р. здійснював відповідні роботи мобілізаційного характеру з офіцером запасу ОСОБА_2 до моменту відбуття позивача у відрядження. Крім цього, суд також враховує, що між позивачем та керівництвом була неузгоджена позиція щодо правильності виключення ОСОБА_2 з військового обліку та щодо трактування положень законодавства з приводу мобілізації та ухилення від мобілізації. 
На підставі вказаного, суд вважає, що обрана позивачем поведінка у спірних правовідносинах вказує на особисту та суб`єктивну незгоду позивача з позицією керівництва ІНФОРМАЦІЯ_1 щодо мобілізації офіцера запасу ОСОБА_2 . При цьому, суд не надає оцінку доводам позивача про те, що ОСОБА_2 не підлягав призову на військову службу по мобілізації на особливий період та відсутність підстав для його утримання в приміщенні ТЦК та СП, оскільки оцінка таких доводів виходять за межі даного спору. 
На підставі вказаного, суд вважає, що накладення дисциплінарного стягнення на начальника групи обліку офіцерів запасу майора ОСОБА_1 відбулось правомірно та у відповідності до вимог чинного законодавства. При цьому, зменшення щомісячної премії позивачу за період з 01 по 30 листопада 2025 р. згідно наказу № 348 від 01.12.2025 року є похідною вимогою позивача від оскарження наказу № 960 від 29.11.2025 року, оскільки суд вважає правомірним наказ № 960 від 29.11.2025 р. решта позовних вимог позивача також не підлягають задоволенню. 
Висновки за результатами розгляду справи
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем доведено правомірність дій та оскаржуваних наказів, а тому у задоволенні позову слід відмовити. 
Судові витрати
Відповідно до ч.2 ст. 139 КАС України при задоволенні позову суб`єкта владних повноважень з відповідача стягуються виключно судові витрати суб`єкта владних повноважень, пов`язані із залученням свідків та проведенням експертиз.
Оскільки відповідач не поніс відповідні витрати з розглядом справи, суд не вирішує питання про їх стягнення.
Керуючись статтями 9, 14, 77, 78, 90, 139, 143, 241 - 246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України,-

В И Р І Ш И В:
1. У задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.

Згідно статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У відповідності до статей 293, 295 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку повністю або частково. Апеляційна скарга на рішення подається до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його складання. 

Найменування сторін:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 );
відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_3 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_5 );
третя особа - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Суддя Т.М. Брезіна