Справа № 750/353/26 	Головуючий у 1 інстанції Григор`єв Р. Г. 	
Провадження № 33/4823/294/26 	  	
Категорія - ч. 1 ст. 130 КУпАП 	  	

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2026 року 	місто Чернігів	

Чернігівський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - Оседача М.М.,
за участю захисника – адвоката Бредюка О.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника – адвоката Бредюка О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2026 року,

В С Т А Н О В И В :

Цією постановою:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець, мешканець АДРЕСА_1 ,

визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Як встановив суд, 30 грудня 2025 року о 06 год. 46 хв. в м. Чернігові, по проспекту Миру, 115, ОСОБА_1 керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», н.з НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку по місцю зупинки та/або у лікаря-нарколога в медичному закладі ЧОПНЛ по вул. Івана Мазепи, 3 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Не погодившись із рішенням суду, захисник – адвокат Бредюк О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову місцевого суду скасувати як незаконну та закрити провадження по справі, у зв`язку з відсутністю в діях його довірителя складу даного адміністративного правопорушення. Вважає, що висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи. Зазначає, що зупинку транспортного засобу було здійснено без законних на те підстав. На думку апелянта, процедура проходження огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння була порушена, оскільки останній не мав будь-яких ознак сп`яніння, які б давали підстави для проходження такого огляду та не відмовлявся від проходження огляду, до того моменту, як поліцейський вказував на можливість відмовитись від огляду. 

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з`явився. При цьому, в судовому засіданні захисник не заперечував щодо розгляду справи за відсутності свого довірителя.

Відповідно до вимог ч.6 ст.294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Заслухавши пояснення захисника – адвоката Бредюка І.В., який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Згідно ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний в тому числі з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Судом першої інстанції вимоги зазначених норм КУпАП не дотримані в повному обсязі.

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 554514 від 30.12.2025 року, в вину ОСОБА_1 ставилось вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, яке полягало у тому, що він, 30 грудня 2025 року о 06 год. 46 хв. в м. Чернігові, по проспекту Миру, 115, керував транспортним засобом «CHEVROLET LACETTI», н.з НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкіряного покрову обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку по місцю зупинки та/або у лікаря-нарколога в медичному закладі ЧОПНЛ по вул. Івана Мазепи, 3 відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху.

Відповідно до ст. 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, апеляційним судом було досліджено відеозапис з нагрудної камери інспектора патрульної поліції.

Із переглянутого апеляційним судом відеозапису вбачається, що після зупинки транспортного засобу поліцейські не повідомили причину зупинки і за відсутності правових підстав почали з`ясовувати щодо наявності у ОСОБА_1 документів, не пояснивши причини цієї вимоги (06:47:01).

Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року № 1452/735 (далі-Інструкція) передбачено, що огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.

Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота;
порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.

При відсутності у водія ознак алкогольного сп`яніння, вимога поліцейського про проходження огляду на стан сп`яніння, є неправомірною і відмова від її виконання правових наслідків не породжує.

Із даного відеозапису, у водія ОСОБА_1 не вбачається зовнішніх ознак алкогольного сп`яніння, навпаки, останній перебуває у стані ясної свідомості, поводить себе адекватно, одягнений у чистий одяг, усвідомлює свої дії, чітко відповідає на завдані питання, обличчя водія звичайного кольору, а він лише знаходиться у розгубленому стані. Запах алкоголю відеокамера не передає, крім того, присутність запаху може бути виключно суб`єктивною думкою поліцейського.

Здійснюючи фіксацію вчиненого правопорушення, з метою забезпечення повноти та об`єктивності провадження у справі про адміністративне правопорушення, поліцейський повинен не лише формально зазначити ознаки у протоколі про адміністративне правопорушення, але і надати докази, які підтверджують наявність цих ознак, зокрема, вказати на наявність цих ознак свідкам та відібрати у них пояснення з цього приводу або зафіксувати їх за допомогою відеозапису.

Також, апеляційний суд вважає, що при оформлені протоколу працівниками поліції не було дотримано вимог КУпАП та інших нормативних актів, зокрема, Інструкції № 1026 щодо порядку фіксування безпосередньо відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння, з огляду на таке.
Під час спілкування з ОСОБА_1 поліцейський зазначив, що він вбачає у нього ознаки алкогольного сп`яніння, проти чого заперечував водій (06:47:30) та на вимогу працівника поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» ОСОБА_1 одразу та упевнено, при цьому неодноразово, погоджувався пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на вимогу поліцейського (06:47:38, 06:48:34) та не відмовлявся від його проходження до того моменту, як всі чекали доставки приладу «Драгер» та поліцейський почав з`ясовувати, коли останній раз водій вживав алкоголь (06:49:47) і він можливо перебуває у стані алкогольного сп`яніння, оскільки вживав спиртне напередодні (06:50:38) і в разі проходження його огляду на місці за допомогою приладу «Драгер» та отримавши позитивний результат на нього буде складено протокол за ст. 130 КУпАП (06:50:30). 
Далі продовжується спілкування ОСОБА_1 та працівника поліції (06:50:49), під час якого останній повідомляє водію, щоб він визначився, проходити йому огляд на стан сп`яніння чи ні, незважаючи на те, що прилад «Драгер» ще не був доставлений, та під час спілкування із поліцейською, яка була разом з ним у патрулюванні, повідомив останню: «зараз, почекай пару хвилин, може і не треба буде Драгер» (06:51:18) та підійшовши до ОСОБА_1 , знов ж таки, повідомляє його, що якщо щось покаже, то «самі розумієте, результат буде один і щоб не гаяти час вирішувати Вам» (06:51:28), на що водій не реагує та чекає «Драгер». Після чого, поліцейський встановлює нагрудну камеру на службовому автомобілі, яка знаходилась з 06:53:29 до 06:54:45 таким чином, що не фіксувала спілкування поліцейських з ОСОБА_1 , але таке відбувалось та вже о 06:54:52 останній відмовляється проходити огляд на місці зупинки транспортного засобу. 

Тобто, працівник поліції вчинив дії направлені на спонукання ОСОБА_1 до відмови від проведення огляду на стан сп`яніння. При цьому, не роз`яснив водію, що протокол може бути і не складений, якщо відсутнє сп`яніння та його право на незгоду з результатом огляду на стан сп`яніння на місці у разі отриманого позитивного результату і подальший такий огляд у відповідному закладі охорони здоров`я.
Наведене, унеможливлює зробити висновок про добровільність відмови ОСОБА_1 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Пунктами 1, 2 частини 1 статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» передбачено, що поліція, відповідно до покладених на неї завдань, здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення.

Законом України «Про Національну поліцію» покладено обов`язки на працівника поліції саме попереджати та запобігати вчиненню адміністративних правопорушень, а не підбурювати осіб до вчинення адміністративних правопорушень, видаючи такі дії за законні права громадян, з метою їх подальшого викриття та складання протоколу про адміністративне правопорушення.

Європейський суд із прав людини виключає можливість притягнення особи до відповідальності за вчинення правопорушення, на яке особу підбурили працівники поліції.

Рішення ЄСПЛ, ухвалені у справах «Тейшейро де Кастро проти Португалії», «Раманаускас проти Литви», «Баннікова проти рф» та інших зазначено те, що підбурювання до вчинення правопорушення буде мати місце, коли працівники поліції з метою встановлення правопорушення, тобто, зібрання доказів та подальшого притягнення особи до відповідальності впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення правопорушення, яке в іншому випадку не було би вчинене.

Таким чином, працівник поліції фактично спровокував ОСОБА_1 до вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, схиливши його до відмови від проходження огляду на стан сп`яніння, не роз`яснивши належним чином самої процедури проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, як того вимагає Інструкція.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Докази визнаються такими, що одержані незаконним шляхом, коли їх збирання й закріплення відбулося з порушенням прав людини і громадянина, гарантованих Конституцією, порядку, встановленого кримінальним процесуальним законодавством, або не уповноваженою на це особою чи органом, або за допомогою дій, не передбачених процесуальними нормами.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції не звернув уваги на існуючі порушення з боку поліцейського, не встановив дійсних обставин справи та прийшов до помилкового висновку про винуватість ОСОБА_1 .

За таких обставин, апеляційний суд немає процесуально-правових підстав для відхилення доводів апелянта, відтак апеляційна скарга підлягає задоволенню, а постанова суду скасуванню.
Тому, ураховуючи практику ЄСПЛ та загальні принципи судочинства, апеляційний суд констатує істотні порушення при оформленні працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення та матеріалів справи, на що суд першої інстанції не звернув уваги, а тому оскаржувана постанова підлягає скасуванню із закриттям провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях останнього складу даного адмінправопорушення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд –  

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника – адвоката Бредюка О.М. в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити.
Постанову Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно є остаточною і оскарженню не підлягає.  

Суддя	М. М. Оседач