Віньковецький районний суд Хмельницької області

Справа № 670/54/26 
Провадження № 3/670/17/26 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року селище Віньківці
Суддя Віньковецького районного суду Хмельницької області Голуб О.Є., розглянувши матеріали, які надійшли із сектору поліцейської діяльності № 1 відділення поліції № 3 Хмельницького районного управління поліції ГУНП в Хмельницькій області про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, особи з інвалідністю ІІІ групи, пенсіонера, жителя АДРЕСА_1 , за ст. 124 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
Опис обставин, установлених під час розгляду справи.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення від 25.01.2026 серії ЕПР1 574908, 25.01.2026 о 08 год 37 хв в с-щі Віньківці по вул. Квітнева (Кошового) громадянин ОСОБА_1 керував автомобілем марки ВАЗ-2106 д.н.з. НОМЕР_1 при виїзді на перехрестя з вулиці Ватутіна на вулицю Квітнева в с-щі Віньківці не надав перевагу в русі автомобілю VOLKSWAGEN TOUAREG д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням громадянки ОСОБА_2 , який рухався з правого боку по вул. Квітнева та скоїв з ним зіткнення. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження із матеріальними збитками.
В діянні ОСОБА_1 службові особи територіального органу поліції вбачають порушення вимог п. 16.12 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 – на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 органом поліції кваліфіковано за ст. 124 КУпАП.
Права та обов`язки особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, передбачені ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП ОСОБА_1 роз`яснені при складанні протоколу.

Пояснення учасників справи.
В судовому засіданні 11.02.2026 ОСОБА_1 вину у вчиненому правопорушенні не визнав та зазначив, що він рухався з незначною швидкістю, побачив автомобіль потерпілої за метрів 10-15 до перехрестя. Вважає, що він завершував маневр проїзду перехрестя, тому потерпіла мала надати йому можливість завершити розпочатий маневр. Дані обставини підтверджуються місцем пошкодження його автомобіля, а саме зіткнення відбулося в задню праву дверку та заднє праве колесо, а не в передню частину його автомобіля. Окрім того, стверджував, що потерпіла рухаючись на автомобілі була неуважною та спілкувалася по телефону, що завадило їй вчасно відреагувати та уникнути зіткнення.
Також зазначив, що дані дороги в той день були засніжені тому швидкість була незначна.
Потерпіла ОСОБА_2 в судовому засіданні 11.02.2026 надала показання, що рухалася автомобілем зі швидкістю до 20 км/год, коли побачила перешкоду не могла уникнути зіткнення. Також підтвердженням того, що швидкість була невелика є незначні пошкодження її автомобіля. Під час наближення до перехрестя вона знала, що їй мав надати перевагу ОСОБА_1 , оскільки для нього її автомобіль був перешкодою з права.
Після зіткнення вона викликала поліцію для оформлення ДТП та повідомила знайому про те, що відбулося ДТП.
Під час розгляду справи в судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтвердили, що будь-які дорожні знаки на дорозі, по якій вони рухалися перед виїздом на перехрестя були відсутні та перехрестя було нерегульованим.

Застосоване судом законодавство.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
З`ясовуючи ці обставини, суд повинен виходити з положень ст. 251 КУпАП, згідно з якою доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Розглядаючи справу про адміністративне правопорушення, суд з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до положень КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення.
Диспозицією ст. 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, доведенню підлягають обставини керування особою транспортним засобом, порушення ПДР, вчинення ДТП, та наявність пошкоджень транспортних засобів з матеріальними збитками.
З цього слідує, що диспозиція вказаної норми являється бланкетною, оскільки називає склад правопорушення, але для визначення його ознак відсилає до норм іншої галузі права або нормативних (підзаконних) актів правил, положень, інструкцій.
Суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, права, обов`язки і відповідальність суб`єктів - учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ і організацій незалежно від форм власності та господарювання (далі - міністерств, інших центральних органів виконавчої влади та об`єднань) регулюються та визначаються положеннями Закону України «Про дорожній рух» (ст. 1 Закону).
Водночас, статтею 2 Закону України «Про дорожній рух» закріплено, що законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього, зокрема, ПДР України, які відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Положеннями ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасниками дорожнього руху є особи, які використовують автомобільні дороги, вулиці, залізничні переїзди або інші місця, призначені для пересування людей та перевезення вантажів за допомогою транспортних засобів. До учасників дорожнього руху належать водії та пасажири транспортних засобів, пішоходи, особи, які рухаються в кріслах колісних, велосипедисти, погоничі тварин.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Отже, Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Відповідно до п. 1.3 ПДР передбачено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Згідно з п. 1.4 ПДР, кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Крім цього, абз. 1 п. 1.5 ПДР України передбачено, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1.9 ПДР, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пункт 1.10. ПДР надає ряд визначень відповідно до якого:
- дати дорогу це вимога до учасника дорожнього руху не продовжувати або не відновлювати рух, не здійснювати будь-яких маневрів (за винятком вимоги звільнити займану смугу руху), якщо це може примусити інших учасників дорожнього руху, які мають перевагу, змінити напрямок руху або швидкість;
- дорожня обстановка – сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом;
- дорожні умови - сукупність факторів, що характеризують (з урахуванням пори року, періоду доби, атмосферних явищ, освітленості дороги) видимість у напрямку руху, стан поверхні проїзної частини (чистота, рівність, шорсткість, зчеплення), а також її ширину, величину похилів на спусках і підйомах, віражів і заокруглень, наявність тротуарів або узбіч, засобів організації дорожнього руху та їх стан;
- перевага - право на першочерговий рух стосовно інших учасників дорожнього руху.
Пунктом 2.3 б Правил дорожнього руху передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі.
Відповідно до загальних норм Правил дорожнього руху, дія дорожнього знака поширюється від місця його встановлення до найближчого перехрестя (а в населених пунктах без перехресть — до кінця населеного пункту). Для заборонних знаків (3.1-3.15, 3.19-3.21, 3.25, 3.27, 3.29, 3.33-3.37) це загальне правило, що діє на той бік дороги, де знак встановлено. 
Відповідно до п. 10.11 ПДР України, у разі коли траєкторії руху транспортних засобів перетинаються, а черговість проїзду не обумовлена цими Правилами, дати дорогу повинен водій, до якого транспортний засіб наближається з правого боку.
На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху ( п. 16.11 ПДР).
Відповідно до п.16.12 ПДР України на перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч, крім перехресть, де організовано круговий рух.
Відповідно до п.16.15 ПДР України якщо неможливо визначити наявність покриття на дорозі (темна пора доби, грязь, сніг тощо), а знаки пріоритету відсутні, водій повинен вважати, що перебуває на другорядній дорозі.

Заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а також пояснення потерпілої особи, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні усіх обставин цієї справи в їх сукупності, керуючись законом, суд дійшов таких висновків.
У справах про адміністративні правопорушення суд при оцінці доказів повинен керуватися критерієм доведення «поза розумним сумнівом».
Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Суд звертає увагу, що Правила дорожнього руху покладають обов`язок на водія транспортного засобу, як джерела підвищеної небезпеки, вчиняти дії, які полягають в тому числі і в тому, що під час здійснення руху транспортним засобом, вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, зокрема видимість, оглядовість, можливість виникнення раптових перешкод в т.ч. дій інших учасників дорожнього руху, стан дорожнього покриття, який відповідає погоднім умовам та обставинами, які у зв`язку з цим складаються, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно керувати ним.
Отже, для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, а також залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу.
Будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху.
Відповідно до матеріалів справи, вина ОСОБА_1 підтверджується зібраними у справі доказами, зокрема: - протоколом про адміністративне правопорушення від 25.01.2026 серії ЕПР1 №574908; - схемою з місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.01.2026; - фото-таблицями з місця ДТП; - письмовими та особистими поясненнями ОСОБА_2 ; - письмовими та особистими поясненнями ОСОБА_1 .
Протокол про адміністративне правопорушення складений відповідно до ст. 255 КУпАП уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 256 КУпАП.
Порушень вимог ст. 256 КУпАП судом не встановлено, а відомості, які б піддавали сумніву достовірність зазначених у протоколі даних про обставини вчинення правопорушення, у справі відсутні.
Отже, проаналізовані документи, відповідно до ст. 251 КУпАП, є належними та достатніми доказами в справі про адміністративне правопорушення і доводять вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та відсутність обґрунтованих сумнівів його вини.
На переконання суду, після здійснення оцінки наданих доказів та застосування відповідного законодавства, що регулює дані обставини, першопричиною виникнення дорожньо-транспортної пригоди є саме дії особи, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , внаслідок яких виникла перешкода транспортному засобу ОСОБА_2 , і як наслідок – виникнення ДТП. 
За встановлених судом обставин, зазначені вище докази переконливо доводять, що невідповідність дій водія транспортного засобу ОСОБА_1 вимогам Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням ДТП.
Суд критично оцінює пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності про те, що потерпіла ОСОБА_2 під час руху не була уважною та спілкувалася по телефону, а також, що вона рухалась з перевищенням дозволеної в населеному пункті швидкості, оскільки дані твердження не підтверджено належними та допустимими доказами.

В свою чергу суд позбавлений можливості збирати докази на підтвердження чи спростування наведених стороною захисту обставин чи впливати на сторону захисту при виборі моделі захисту, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
Щодо твердження ОСОБА_1 , що ОСОБА_2 зобов`язана була надати йому можливість завершити розпочатий ним маневр, суд вважає його неспроможним, оскільки із матеріалів справи чітко вбачається, що в напрямку руху водія ОСОБА_2 по вул. Квітнева були відсутні знаки пріоритету, зокрема дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», а також відсутній дорожній знак 2.3 «Головна дорога» на перетинаючій дорозі вул. Ватутіна, що не заперечується ОСОБА_1 , а отже учасники руху мали керуватися правилом - дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч. 
За даних обставин саме ОСОБА_1 зобов`язаний був не продовжувати свій рух, шляхом виїзду на перехрестя (розпочинати маневр), надавши перевагу в русі потерпілій ОСОБА_2 , транспортний засіб якої наближався праворуч до нього та лише після проїзду перехрестя потерпілою продовжити рух даним перехрестям.
Також, суд звертає увагу, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04, 10.02.2010).
Враховуючи наведе вище, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи та дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд дійшов висновку, що в діях ОСОБА_1 наявні ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, оскільки докази його вини є переконливими, достатніми, відповідають фактичним обставинам справи та знайшли своє підтвердження в матеріалах справи.

Накладення адміністративного стягнення.
Статтею 23 КУпАП передбачено, що адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Відповідно до ст. 33 КУпАП при накладенні адміністративного стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
Обставини, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 34 КУпАП судом не встановлено.
Обставини, що обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення відповідно до ст. 35 КУпАП судом не встановлено.
Накладаючи адміністративне стягнення за вказане адміністративне правопорушення, суд враховує характер вчиненого адміністративного правопорушення, особу порушника, відсутність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність за адміністративне правопорушення, а тому суд дійшов висновку, що на ОСОБА_1 необхідно накласти адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.
На думку суду, застосований до ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення у виді штрафу є справедливим та достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню ним аналогічних правопорушень. 

Судові витрати.
Згідно з ст. 40-1 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення підлягає стягненню з особи, на яку накладено стягнення. 
Обставин, що давали б підстави для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору, не встановлено. 
Тому, відповідно до п.5 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, що становить 665,60 грн. 
Керуючись ст. 23, 33-35, 40-1, 124, 283-285 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 4, 15 Закону України «Про виконавче провадження», суддя

ПОСТАНОВИВ:
Визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накласти на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн (вісімсот п`ятдесят гривень 00 копійок).
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір на користь Держави у розмірі 665,60 грн (шістсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок).
Роз`яснити ОСОБА_1 , що згідно вимог ст.307 КУпАП штраф ним має бути сплачений не пізніше, ніж через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення адміністративного стягнення, а в разі оскарження такої постанови не пізніше ніж через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
У разі сплати штрафу у строки, передбачені ст.307 КУпАП, платіжний документ необхідно подати до Віньковецького районного суду Хмельницької області.
У разі несплати штрафу в установлений законом строк постанова про накладення адміністративного стягнення буде надіслана для примусового виконання до органу Державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна.
Реквізити для сплати штрафу: номер рахунку (IBAN): UA748999980313060149000022001, код отримувача (ЄДРПОУ): 37971775, код класифікації доходів бюджету: 21081300, отримувач коштів: ГУК у Хмельницьк.обл/Хмельн. обл/21081300, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).
Стягувач: Віньковецький районний суд Хмельницької області, адреса місцезнаходження: вул. Л. Українки, 2, с-ще Віньківці, Хмельницького району Хмельницької області, ідентифікаційний код юридичної особи 02886960.
Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Реквізити для зарахування судового збору: отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код банку отримувача (МФО): 899998, номер рахунку (IBAN): UA908999980313111256000026001, код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Стягувач: Державна судова адміністрація України, адреса місцезнаходження: 01601, м.Київ, вул. Липська, 18/5, ідентифікаційний код юридичної особи 26255795.
Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Постанова може бути оскаржена протягом 10 днів з дня її винесення, шляхом подання апеляційної скарги до Хмельницького апеляційного суду через Віньковецький районний суд Хмельницької області.
Постанова у справах про адміністративне правопорушення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.
Строк пред`явлення постанови до виконання три місяці з наступного дня після набрання постановою законної сили.

Суддя О.Є. Голуб