П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року м. Київ

Справа № 376/2359/20
Провадження № 22-ц/824/5004/2026

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
секретаря: Узлій М.М.

учасники справи: 
заявник - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс»,
заінтересовані особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Палій, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року, постановлену у складі судді Орєхова О. І.,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» (далі - ТОВ «ФК «Фактор Плюс») звернулось до суду із заявою про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 
2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ФК «Фактор Плюс», Товариство з обмеженою відповідальністю «Палій» (далі -ТОВ «Палій»), ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії.
Заява мотивована тим, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі № 376/2359/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії визнано за ОСОБА_1 право власності на комплекс нежитлових будівель, а саме: літ. «А» - зерносховище, літ. «Б» - свинарник, літ. «В» - свинарник, літ. «Г» - свинарник, літ. «Д» - конюшня з майстернею, літ. «Е» - корівник, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 521,7 кв. м. Припинено право іпотеки за іпотечним договором від 30 листопада 2007 року, що був укладений між ОСОБА_2 і ВАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 5547, щодо комплексу нежитлових будівель: літ. «А» - зерносховище, літ. «Б» - свинарник, літ. «В» - свинарник, літ. «Г» - свинарник, літ. «Д» - конюшня з майстернею, літ. «Е» - корівник, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_2 . Виключено з Державного реєстру іпотеки запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за № 4256 відповідно до повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, серія та номер 1598-ЮВ, виданий 03 грудня 2007 року реєстраційний номер іпотеки 6150192, номер обтяження 36107649, іпотекодержатель ТОВ «ФК «Фактор Плюс». Виключено з державного реєстру іпотеки запис про обтяження нерухомого майна від 25 березня 2014 року, індексний номер 11905207. Виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис обтяження реєстраційний номер 6134907 від 30 листопада 2007 року підставою якого є договір іпотеки від 30 листопада 2007 року № 5547, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., номер обтяження 36107614 від 30 листопада 2007 року.
Заявник звертав увагу на те, що за час розгляду та вирішення справи, коли вона перебувала у провадженні Сквирського суду Київської області і коли ухвалювалось рішення від 16 листопада 2020 року, ТОВ «ФК «Фактор Плюс», як особа відносно прав та інтересів якої цим рішенням безпосередньо вирішено питання, не залучалось до участі у цій справі, як у статусі відповідача, так і у статусі третьої особи.
Незалучення ТОВ «ФК «Фактор Плюс» до участі у справі за умов, коли потенційне судове рішення буде мати безпосередній вплив на його права та інтереси, було здійснено умисно, з ціллю недопущення передчасного оскарження ТОВ «ФК «Фактор Плюс» рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року із тим, щоб допустити його до безперешкодного виконання у формі проведення необхідних реєстраційний дій у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які стосувалися внесення змін про особу нового власника комплексу нежитлових будівель ОСОБА_1 та скасування записів про обтяження речових прав на таке майно у вигляді запису про іпотеку та запису про заборону здійснення відчуження, які були вчинені з Державного реєстру речових прав на користь ТОВ «ФК «Фактор Плюс».
При цьому, вказане рішення, в резолютивній частині якого було прямо задоволено позовні вимоги позивача до ТОВ «ФК «Фактор Плюс» шляхом припинення права іпотеки за іпотечним договором, прямо та безпосередньо вплинуло на законні права та інтереси ТОВ «ФК «Фактор Плюс» як іпотекодержателя заставленого майна.
ТОВ «ФК «Фактор Плюс» вказувало, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було добре відомо про відступлення прав за кредитним та іпотечним договорами на його користь. Відомості про ТОВ «ФК Фактор Плюс» станом на дату винесення рішення були публічно доступними в Державному реєстрі речових прав.
22 липня 2021 реєстратор Яремко М. В. прийняла рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний № 59401340 від 22 липня 2021 року, яким зареєструвала право власності на комплекс нежитлових будівель за ОСОБА_1 і за яким обтяження речових прав у вигляді іпотеку та заборони щодо комплексу нежитлових будівель були зняті.
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27 липня 2021 року індексний № 267691374, проведено реєстраційні дії в порядку виконання скасованого рішення від 16 листопада 2020 року у справі.

Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 була проведена саме на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року.
Після цього ОСОБА_1 перейшла до наступного перетворення комплексу нежитлових будівель шляхом його поділу та неодноразового відчуження на користь пов`язаних із собою осіб. Фактично, скасоване рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі виступило безпосередньою підставою для допущення комплексу нежитлових будівель до вільного цивільного обігу з порушенням прав його законного та повноправного іпотекодержателя ТОВ «ФК «Фактор Плюс».
Товариство вказувало, що у серпні 2021 року, після набуття ОСОБА_1 комплексу нежитлових будівель у приватну власність, вона в оперативному порядку, на підставі власної заяви про поділ об`єкта нерухомості посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Станчик С. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 202, здійснила поділ комплексу нежитлових будівель, шляхом його поділу на два самостійні об`єкта нерухомого майна:
1) об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель за адресою АДРЕСА_1 , який складється з: зерносховища, площею 151,2 кв. м; свинарника площею 346,4 кв. м; свинарника площею 445,5 кв. м; свинарника площею 440,6 кв. м; конюшні з майстернею площею 81,1 кв. м (далі також - об`єкт № 1);
2) об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а саме корівник площею, 521,7 кв. м (далі також об`єкт № 2).
В подальшому, коли ТОВ «ФК «Фактор Плюс» об`єктивно дізналося про факт існування рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, вже після об`єктивного його звернення ОСОБА_1 до виконання в розрізі проведення на його підставі згаданих реєстраційний дій у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» ініціювало дії щодо його апеляційного оскарження.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року у справі № 376/2359/20 апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» задоволено частково. Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року скасовано, а справу направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за визначеною територіальною підсудністю.
03 вересня 2024 року, вже коли здійснювався новий розгляд цієї справи після скасування рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, ТОВ «Палій», яке контролювалося повністю ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колотіловим О. О., зареєстрованим в реєстрі за № 453, відчужив об`єкт № 1 разом із земельною ділянкою під ним на користь ОСОБА_3 .
Того ж дня, право приватної власності ОСОБА_3 на об`єкт № 1 за номером відомостей 56519619 було зареєстровано у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Станом на зараз, на момент подання цієї заяви, об`єкт № 1 обліковується за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 як його приватним власником.
04 листопада 2021 року ОСОБА_1 як засновник та єдиний кінцевий бенефіціарний власник Товариства з обмеженою відповідальністю «Палієва Гора» (далі - ТОВ «Палієва Гора») внесла як вклад до останнього об`єкт № 2 та окремо сформовану земельну ділянку під ним.
У лютому 2024 року, після скасування рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року і вже після того, як справа була прийнята до нового розгляду за правильною територіальною підсудністю, вказаний корівник був відчужений ТОВ «Палієва Гора» на користь ОСОБА_5 разом із земельною ділянкою на якій він розташовується на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Губенко Т. А., зареєстрований в реєстрі за № 312, причому згідно тексту вказаного договору вказаний корівник безпідставно змінив адресу з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_1 після виділу з комплексу нежитлових будівель, тепер без жодних правових підстав змінив свою назву у відомостях Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно з «Корівник» на «Виробнича будівля» з аналогічною площею 
521,7 кв. м.
Одночасно з придбанням вказаного корівника, ОСОБА_5 здійснив його передачу в іпотеку на користь ОСОБА_6 за іпотечним договором від 13 лютого 2024 року, посвідчений приватним нотаріусом Губенко Т. А., за реєстровим № 316.
Заявник вказував, що 04 липня 2024 року приватний нотаріус Губенко Т. А. засвідчила справжність підпису ОСОБА_5 , як власника об`єкта-2 на його заяві адресованій суб`єктам у сфері державної реєстрації речових прав у якій він висловив прохання провести державну реєстрацію припинення його права власності на об`єкт-2 з реєстраційний номером 2431669632103 у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у зв`язку зі знесенням (знищенням) об`єкта нерухомого майна виробничої будівлі, загальною площею 521,7 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 .
05 липня 2024 року приватний нотаріус Губенко Т. А. засвідчила справжність підпису на заяві-згоді ОСОБА_6 про те, що вона, як іпотекодержатель об`єкта-2 не заперечує щодо припинення права власності на такий об`єкт у зв`язку із його знищенням.
В подальшому, атестована особа інженер з технічної інвентаризації ФОП ОСОБА_7 склала висновок про знищення/знесення майна - об`єкта-2 від 15 липня 2024 року № 627, який був зареєстрований у відомостях Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва за реєстраційний № DT01:2667-1101-0554-8406.
30 липня 2024 року на підставі зазначених документів, державний реєстратор Маловільшанської сільської ради вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права власності ОСОБА_5 на об`єкта-2 з реєстраційний номером 2431669632103, аналогічним чином державний реєстратор вніс відомості про припинення іпотеки на об`єкт-2, яка була зареєстрована на користь ОСОБА_6 , а сам розділ щодо об`єкта-2 з реєстраційний номером 2431669632103 був закритий.
Товариство володіє достовірною інформацією про те, що об`єкт-2 (виробнича будівля-корівник) в дійсності, як об`єкт нерухомості по своїй об`єктивній суті не був знищений та продовжує своє існування, як річ. Як стало відомо товариству, вказане знищення (знесення) об`єкта-2, шляхом складання підроблених висновків про знищення/знесення майна, нотаріальне посвідчення будь-яких заяв, заяв-згод щодо проведення державної реєстрації припинення права власності на такий об`єкт за його номінальним власником ОСОБА_5 було здійснено фіктивно, виключно по документах, тобто із тим, щоб створити враження того, що об`єкт знищений, коли в дійсності такий об`єкт не зазнав будь-яких змін, за час його незаконного перебування у володінні 
ОСОБА_1 , ТОВ «Палієва Гора», ОСОБА_5 .
Заявник вказував, що ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 у справі залишено без розгляду. Вказана ухвала не була оскаржена жодним із учасників справи, станом на сьогодні є такою, що набрала законної сили. З моменту її поставлення, розгляд та вирішення у справі є таким, що офіційно завершився, без ухвалення будь-якого судового рішення по суті вирішення заявлених позовних вимог.
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» просило в порядку повороту виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі № 376/2359/20, яке було скасовано постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року:
- визнати за ним на підставі укладеного іпотечного договору від 30 листопада 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Шелудченко О. О. зареєстрований в реєстрі за № 5547 та на підставі договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором від 30 листопада 2007 року № 5547, укладеного 25 березня 2014 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Джуринською Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 579 право іпотекодержателя на комплекс нежитлових будівель в складі: нежитлова будівля, зерносховище, літ. «А», загальною площею 151,2 кв. м, нежитлова будівля, свинарник літ. «Б», загальною площею 346,4 кв. м, нежитлова будівля, свинарник літ. «В», загальною площею 446,5 кв. м, нежитлова будівля, свинарник літ. «Г», загальною площею 440,6 кв. м, нежитлова будівля, конюшня з майстернею літ. «Д», загальною площею 81,1 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2431543632103, та який знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером 3220488300:05:008:0450, загальною площею 0,6827 га, право власності щодо якого нині зареєстровано у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 ;
- внести до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційний номером 2431543632103 запис про іпотеку на користь іпотекодержателя ТОВ «ФК «Фактор Плюс», боржник - ОСОБА_2 , іпотекодавець - ОСОБА_2 , відомості про основне зобов`язання - строк виконання основного зобов`язання 28 листопада 2014 року, розмір основного зобов`язання - 220 000,00 дол. США;
- внести до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ щодо об`єкта нерухомого майна під реєстраційний номером 2431543632103 запис про обтяження у вигляді заборони відчуження з наступними відомостями про суб`єктів обтяження: особа, майно/право якої обтяжується - ОСОБА_3 , обтяжувач - ТОВ «ФК «Фактор Плюс»;
- відкрити у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно розділ щодо об`єкта нерухомого майна - виробнича будівля, опис об`єкта: корівник літ. «Е», загальною площею 521,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування 3220488300:05:008:0465;
- визнати право приватної власності на об`єкт нерухомого майна - виробнича будівля, опис об`єкта: корівник літ. «Е», загальною площею 521,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування 3220488300:05:008:0465 за ОСОБА_2 ;
- визнати за ним на підставі укладеного іпотечного договору від 30 листопада 2007 року, який посвідчений приватним нотаріусом Шелудченко О. О., зареєстрований в реєстрі за № 5547 та на підставі договору про відступлення право вимоги за іпотечним договором від 30 листопада 2007 року № 5547, укладеного 25 березня 2014 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Джуринською Л. В., зареєстрований в реєстрі за № 579, право іпотекодержателяна об`єкт нерухомого майна - виробнича будівля, опис об`єкта: корівник літ. «Е», загальною площею 521,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування - 3220488300:05:008:0465;
- внести до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ щодо об`єкта нерухомого майна - виробничої будівлі, опис об`єкта: корівник літ. «Е», загальною площею 521,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування 3220488300:05:008:0465, запис про іпотеку на користь іпотекодержателя ТОВ «ФК «Фактор Плюс», боржник - ОСОБА_2 , іпотекодавець - ОСОБА_2 , відомості про основне зобов`язання: строк виконання основного зобов`язання - 28 листопада 2014 року, розмір основного зобов`язання - 220 000,00 дол. США;
- внести до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно в розділ щодо об`єкта нерухомого майна - виробничої будівлі, опис об`єкта: корівник літ. «Е», загальною площею 521,7 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , земельна ділянка місця розташування - 3220488300:05:008:0465, запис про обтяження у вигляді заборони відчуження з наступними відомостями про суб`єктів обтяження: особа, майно/право якої обтяжується - ОСОБА_2 , обтяжувач - ТОВ ФК «Фактор Плюс»;
- при вирішенні питання про поворот виконання рішення застосувати заходи забезпечення позову, а саме накласти арешт на комплекс нежитлових будівель в складі: нежитлова будівля, зерносховище, літ. «А», загальною площею 151,2 кв. м, нежитлова будівля свинарник літ. «Б», загальною площею 346,4 кв. м, нежитлова будівля свинарник літ. «В», загальною площею 446,5 кв. м, нежитлова будівля, свинарник літ. «Г», загальною площею 440,6 кв. м, нежитлова будівля, конюшня з майстернею літ. «Д», загальною площею 81,1 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 2431543632103, право власності щодо якого нині зареєстровано у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року у задоволенні заяви ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ФК «Фактор Плюс», ТОВ «Палій», ОСОБА_3 про зобов`язання вчинити дії відмовлено.
Ухвала мотивована тим, що іпотекодержатель, який не був стороною у справі, але чиї права були порушені скасуванням судового рішення, може звернутися про поворот виконання, оскільки його права безпосередньо впливають на його вимоги щодо іпотеки. Іпотека як застава забезпечує виконання основного зобов`язання, тому будь-які рішення, що стосуються стягнення з боржника або самого предмета іпотеки, зачіпають права іпотекодержателя.
На момент укладення договорів в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (комплекс нежитлових будівель ) не було відомостей про права або їх обтяження за ТОВ «ФК «Фактор Плюс». Заявник не надав доказів, які могли б свідчити про недобросовісність набувача майна ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження. ТОВ «ФК «Фактор Плюс» не оскаржувало рішення державного реєстратора, на підставі якого було припинено обтяження іпотекою, ні у судовому порядку, ні через Міністерство юстиції України. Суд також зазначив, що поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на визнання кредитного та іпотечного договору діючими, та право на вимогу про внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні заяви ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі № 376/2359/20, суд також зробив висновок, що не підлягає задоволенню, судом не застосовуються заходи забезпечення позову.
Не погоджуючись з постановленою ухвалою, ТОВ «ФК «Фактор Плюс» подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права просить скасувати ухвалу та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви.
Зазначає, що обґрунтовуючи підстави для відмови у задоволенні поданої Товариством заяви про поворот виконання скасованого рішення, суд першої інстанції безпосередньо вказав, що в порядку повороту виконання можуть бути захищені виключно майнові права особи, а не немайнові та послався на правовий висновок щодо застосування норм процесуального права, який був викладений у п. 13 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 липня 2015 року «Узагальнення про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах».
При цьому, не звернув увагу, що для судів обов`язковими до врахування є висновки щодо застосування норм матеріального та процесуального права, які викладені саме у постановах Верховного Суду .
Також, положення ст. 444 ЦПК України, які регламентують процесуальний порядок проведення повороту виконання скасованого рішення, то зі змісту норми абсолютно ніяк не випливає, що за поворотом виконання допускається виключно захист майнових прав зацікавленого суб`єкта.
Жодних обмежень в частині поділу прав на майнові чи немайнові законодавець в ЦПК України не створював.
В порядку проведення повороту виконання, суду потрібно встановити, яке становище було у зацікавленої особи до виконання скасованого рішення, чи відбулося погіршення становища особи, і чи призведе застосування повороту виконання до відновлення такого становища, тобто чи будуть відповідати вимоги аспекту їх ефективності щодо реального поновлення порушених прав
Навіть якщо пристати на висновок суду першої інстанції, що в порядку повороту виконання підлягають захисту лише майнові права особи, то в даному випадку у суду першої інстанції не було підстав вважати, що за поданою заявою були заявлені до захисту будь-які немайнові права.
В заяві були заявлені вимоги про визнання прав Товариства як іпотекодержателя на об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель: за адресою АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв.м.; свинарник - пл. 346,4 кв.м;свинарник - пл. 445,5 кв.м.;свинарник - пл. 440,6 кв.м;конюшня з майстернею - пл. 81,1 кв.м. та об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля: за адресою: АДРЕСА_1 : Корівник площею, 521,7 кв.м., як самостійні об`єкти нерухомого майна. Право іпотеки є речовим правом і в жодному випадку немайновим вважатись не може. 
Суд першої інстанціїї в оскаржуваній ухвалі безпідставно змінив сутність заявлених вимог, вказавши про вимоги які Товариство не заявляло: «поворот виконання рішення є способом захисту майнових прав сторони, який не може бути застосований у справах, де предметом спору є немайнові права, зокрема, право на визнання кредитного та іпотечного договору діючими, та право на вимогу про внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, яка може бути розглянута лише у позовному провадженні».
При цьому товариство будь-яким чином не заявляло жодну вимогу про визнання кредитного та іпотечного договору діючими чи подібних вимог.
Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі допустив одночасне як порушення норм процесуального права безпідставно формуючи висновок, що в порядку повороту виконання можуть бути захищені лише майнові права, так і постановлення необґрунтованого рішення, оскільки на основі такого висновку вважав, що Товариство звернулося із заявою про поворот виконання рішення саме для захисту немайнових прав, коли в дійсності за заявою вимоги не були направлені на захист немайнових прав, тобто зробив висновок, який не відповідає дійсним обставинам справи.
Вимога про визнання права іпотекодержателя безперечно не може бути оцінена, як така, що направлена на захист немайнових прав, оскільки протилежне прямо би суперечило змісту правового явища іпотеки, яка є майновим правом кредитора (іпотекодержателя) на чуже нерухоме.
Таким чином цілком закономірним є те, що в порядку захисту своїх порушених майнових прав шляхом використання механізму повороту виконання - товариство просило суд першої інстанції внести нові записи про іпотеку та про заборону відчуженню рівноцінні тим, які були скасовані в порядку виконання Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року.
Крім того, суд першої інстанції безпідставно визначив фізичних осіб поточних володільців прав на нерухоме , як його добросовісних набувачів.
В оскаржуваній ухвалі, мотивуючи одну із підстав для відмови у задоволенні поданої заяви про поворот виконання, суд першої інстанції інстанції зазначив, що нібито Товариством за поданою заявою ініціюється питання про обтяження іпотекою нерухомого майна, яке нині перебуває у володінні його добросовісних набувачів.
Під такими «добросовісними» набувачами суд першої інстанції розумів: гр. України ОСОБА_3 , як особи, за якою нині обліковується у відомостях ДРРП праві власності адресою АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв.м.; свинарник - пл. 346,4 кв.м; свинарник - пл. 445,5 кв.м.;свинарник - пл. 440,6 кв.м;конюшня з майстернею - пл. 81,1 кв.м., та гр. України ОСОБА_5 , як особи, за якою останньою обліковувався Об`єкт-2 у вигляді виробничої будівлі (корівника) площею 521,7 кв.м. до його фіктивного знищення у липні 2024 року із закриттям розділу у відомостях ДРРП.
Такий висновок суд здійснив без жодної оцінки обставин справи за відсутності жодних пояснень таких осіб, що до речі були залучені до розгляду заяви про поворот виконання.
Суд першої інстанції не встановив на основі поданих доказів Товариством обставину того, що нежитлова будівля: за адресою: АДРЕСА_1 : Корівник площею, 521,7 кв.м насправді не був знищений, що його знищення було проведено фіктивно по документах, а сам - виробнича будівля (корівник), як об`єкт нерухомості продовжує своє фізичне існування, як річ
Учасники справи правом надання відзиву не скористалися.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 грудня 2025 року клопотання ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року задоволено та поновлено його.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «ФК «Фактор Плюс» на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року у справі за заявою ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ФК «Фактор Плюс», ТОВ «Палій», ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії.
Витребувано з Білоцерківського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 376/2359/20 за заявою ТОВ «ФК «Фактор Плюс» про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ФК «Фактор Плюс», ТОВ «Палій», ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії.
09 грудня 2025 року матеріали справи № 376/2359/20 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 лютого 2026 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
В судовому засіданні представники ТОВ «ФК «Фактор Плюс» адвокати Правдюк В.М.. Дашкова А.Є. підтримали доводи апеляційної скарги.
За правилами частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Належним чином повідомленні про дачу, час та місце розгляду справи інші учасники в судове засідання не з?явились, про причини своєї неявки суд не повідомили.
Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За викладених обставин, Київський апеляційний суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи № 376/2359/20 за відсутності інших учасників справи, які про дачу, час та місце розгляду справи повідомленні належним чином.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише 
у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Установлено, що у жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила: 
- визнати за нею право власності на комплекс нежитлових будівель: літ. «А» (зерносховище), площею 151,2 кв. м, літ «Б» (свинарник), площею 346,4 кв. м, літ. «В» (свинарник), площею 446,5 кв. м, літ. «Г» (свинарник), площею 440,6 кв. м, літ. «Д» (конюшня з майстернею), площею 81,1 кв. м, літ. «Е» (корівник), площею 521,7 кв. м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 ;
- припинити право іпотеки за іпотечним договором від 30 листопада 2007 року, що був укладений між ОСОБА_2 і ВАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 5547, щодо комплексу нежитлових будівель, яке належало на праві власності ОСОБА_2 ;
- виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований за № 4256, відповідно до повідомлення про реєстрацію обтяжень нерухомого майна іпотекою, серія та номер 1598-ЮВ, виданий 03 грудня 2007 року, реєстраційний номер іпотеки 6150192 від 03 грудня 2007 року, номер запису 5105308; 
- виключити з державного реєстру іпотеки запис про обтяження нерухомого майна від 25 березня 2014 року, індексний номер 11905207;
- виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, запис обтяження реєстраційний номер 6134907 від 30 листопада 2007 року, підставою якого є договір іпотеки від 30 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., серія та номер 5547, номер обтяження 5548;
- виключити запис є Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, індексний номер 11906126 від 25 березня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, номер запису про обтяження 5105639.
Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, з урахуванням ухвали цього суду від 22 червня 2021 року про виправлення описки, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання вчинити дії задоволено.
Визнано за ОСОБА_1 право власності на комплекс нежитлових будівель, а саме: літ. «А» (зерносховище), літ. «Б» (свинарник), літ. «В» (свинарник), літ. «Г» (свинарник), літ. «Д» (конюшня з майстернею), літ. «Е» (корівник), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 521,7 кв. м.
Припинено право іпотеки за іпотечним договором від 30 листопада 2007 року, що був укладений між ОСОБА_2 і ВАТ «ВТБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., зареєстрований в реєстрі за № 5547, щодо комплексу нежитлових будівель: літ. «А» (зерносховище), літ. «Б» (свинарник), літ. «В» (свинарник), літ. «Г» (свинарник), літ. «Д» (конюшня з майстернею), літ. «Е» (корівник), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало на праві власності ОСОБА_2 .
Виключено з Державного реєстру іпотеки запис про обтяження нерухомого майна, зареєстрований в реєстрі за № 4256 відповідно до повідомлення про реєстрацію обтяження нерухомого майна іпотекою, серія та номер 1598-ЮВ, виданий 03 грудня 2007 року реєстраційний номер іпотеки 6150192, номер обтяження 36107649, іпотекодержатель - 
ТОВ «ФК «Фактор Плюс».
Виключено з державного реєстру іпотеки запис про обтяження нерухомого майна від 25 березня 2014 року, індексний номер 11905207.
Виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис обтяження реєстраційний номер 6134907 від 30 листопада 2007 року підставою якого є договір іпотеки № 5547 від 30 листопада 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Шелуденко О. В., номер обтяження 36107614 від 30 листопада 2007 року.
Виключено запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна індексний номер 11906126 від 25 березня 2014 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу м. Київ, номер запису про обтяження 5105639.
На підставі вказаного судового рішення, поведена Державна реєстрація права власності за ОСОБА_1 на вказане майно (комплекс нежитлових будівель).

Після набуття ОСОБА_1 комплексу нежитлових будівель у приватну власність, вона, на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомості, посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Станчик С. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 202, здійснила поділ комплексу нежитлових будівель, шляхом його поділу на два самостійні об`єкти нерухомого майна:
1) об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв. м; свинарник, площею 346,4 кв. м; свинарник, площею 445,5 кв. м; свинарник, площею 440,6 кв. м; конюшня з майстернею, площею 81,1 кв. м;
2) об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 : корівник площею, 521,7 кв. м.
Щодо технічної можливості такого поділу, КП «Архпроект» додало висновок від 23 липня 2021 року № 17.
На вказані об`єкти, зроблено технічні паспорти, які додані до заяви.
Відповідно до доданого витягу з Державного реєстру речових прав, сформованого 03 вересня 2024 року, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колотіловим О. О., зареєстрованим в реєстрі за № 453, ОСОБА_3 є власником об`єкта нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв. м; свинарник, площею 346,4 кв. м; свинарник, площею 445,5 кв. м; свинарник, площею 440,6 кв. м; конюшня з майстернею, площею 81,1 кв. м.
Отже, на даний час, вказаний об`єкт нерухомого майна комплекс нежитлових будівель обліковується за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 як його приватним власником.
Власником іншого об`єкта - корівника площею 521,7 кв. м, що належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Губенко Т. А., зареєстрованого в реєстрі за № 312, адреса АДРЕСА_1 про що свідчить нотаріальна заява ОСОБА_5 , якою останній просив провести державну реєстрацію припинення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку зі знесенням ( знищенням ) об`єкту нерухомого майна.
Одночасно з придбанням вказаного нерухомого майна корівника, ОСОБА_5 здійснив його передачу в іпотеку на користь ОСОБА_6 за іпотечним договором від 13 лютого 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Губенко Т. А., зареєстрованого за № 316, про що свідчить нотаріальна заява, якою ОСОБА_6 - іпотекодержатель, не заперечує щодо державної реєстрації припинення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знесенням (знищенням).
30 липня 2024 року на підставі зазначених документів, державний реєстратор Маловільшанської сільської ради вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права власності ОСОБА_5 на об`єкт вказане нерухоме майно, площею, 521,7 кв. м.
Заявник зазначає, що вказаний (виробнича будівля-корівник) в дійсності, як об`єкт нерухомості по своїй об`єктивній суті не був знищений та продовжує своє існування, як річ.
Постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» задоволено частково.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за встановленою законом підсудністю.
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 року до участі у справі як третіх осіб залучено ТОВ «ФК «Фактор Плюс» і ТОВ «Палій».
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 вересня 2024 року до участі у справі як третю особу залучено ОСОБА_3 .
Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ТОВ «ФК «Фактор Плюс», ТОВ «Палій», ОСОБА_3 , про зобов`язання вчинити дії залишено без розгляду.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним 
і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону повною мірою не відповідає.

Щодо права на подання заяви про поворот виконання рішення

Відповідно до частини другої статті 129 Конституції України забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження є однією з основних засад судочинства.
Держава гарантує право на апеляційний перегляд справи, який здійснюється після її розгляду в суді першої інстанції, а касаційне оскарження допускається у визначених законом випадках.
У частині першій статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування суду, а й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.
Реалізація конституційного права, зокрема на апеляційне оскарження судового рішення, ставиться в залежність від відповідних процесуальних норм, в цьому випадку - норм ЦПК України.
Згідно з частиною першою статті 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, 
а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Вказані норми визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи: учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. При цьому, на відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
Судове рішення, оскаржуване незалученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником і сторонами спору не може братися до уваги.
Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року у справі № 910/2795/20, від 31 січня 2024 року у справі № 199/7376/16-ц (провадження № 61-11401св23) і ухвалі Верховного Суду від 25 вересня 2024 року у справі № 752/4256/17 (провадження № 61-4029св23).
З матеріалів справи відомо, що постановою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2023 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Фактор Плюс» задоволено частково.
Рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року скасовано, справу направлено на розгляд до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за встановленою законом підсудністю.
У подальшому, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 червня 2024 року до участі у справі як третіх осіб залучено ТОВ «ФК «Фактор Плюс» і ТОВ «Палій».
Відповідно до частини п`ятої статті 444 ЦПК України питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ТОВ «ФК «Фактор Плюс», як особа, яка не брала участі у справі під час ухвалення рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року, має право подати заяву про поворот виконання рішення, якщо суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Проте, така особа спочатку має оскаржити рішення, а після його скасування - ініціювати поворот виконання, що було дотримано ТОВ «ФК «Фактор Плюс».

Щодо суті заяви

Відповідно до частини першої статті 444 ЦПК України суд апеляційної чи касаційної інстанції, приймаючи постанову, вирішує питання про поворот виконання, якщо, скасувавши рішення (визнавши його нечинним), він: 1) закриває провадження у справі; 2) залишає позов без розгляду; 3) відмовляє в позові повністю; 4) задовольняє позовні вимоги в меншому розмірі.

Частинами п`ятою та шостою статті 444 ЦПК України визначено, що питання про поворот виконання рішення суд вирішує за наявності відповідної заяви сторони. До заяви про поворот виконання рішення шляхом повернення стягнутих грошових сум, майна або його вартості додається документ, який підтверджує те, що суму, стягнуту за раніше прийнятим рішенням, списано установою банку або майно вилучено державним або приватним виконавцем.
Поворот виконання рішення - це процесуальна гарантія захисту майнових прав учасників справи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням.
Крім того, поворот виконання рішення можливий за будь-якими справами, але за наявності обов`язкових умов: отримання позивачем від відповідача в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів; виконане рішення скасоване вищестоящим судом повністю або змінено із задоволенням позовних вимог у меншому розмірі. В усіх інших випадках розгляд питань про повернення стягненого в порядку цивільного судочинства відбуватися не може (постанова Верховного Суду від 12 липня 2022 року у справі № 753/21211/20 (провадження № 61-20342св21)).
У Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2011 року № 13-рп/2011 у справі за конституційним зверненням військової частини НОМЕР_1 щодо офіційного тлумачення положення пункту 28 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв`язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 року Конституції України вказано, що поворот виконання рішення - це цивільна процесуальна гарантія захисту майнових прав особи, яка полягає у поверненні сторін виконавчого провадження в попереднє становище через скасування правової підстави для виконання рішення та повернення стягувачем відповідачу (боржнику) всього одержаного за скасованим (зміненим) рішенням. Інститут повороту виконання рішення спрямований на поновлення прав особи, порушених виконанням скасованого (зміненого) рішення, та є способом захисту цих прав у разі отримання стягувачем за виконаним та у подальшому скасованим (зміненим) судовим рішенням неналежного, безпідставно стягненого майна (або виконаних дій), оскільки правова підстава для набуття майна (виконання дій) відпала.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного судувід 20 червня 2019 року у справі № 336/9595/14 (провадження № 61-14640сво18) зроблено висновок, що «поворот виконання рішення - це процесуальна форма захисту прав боржника. Воно можливе лише після набрання судовим рішенням законної сили. Його суть - у поверненні стягувачем боржнику всього одержаного за скасованим рішенням».
Аналіз статті 444 ЦПК України дає підстави зробити висновок про те, що поворот виконання рішення в порядку розділу VI ЦПК України можливий за умови якщо майно отримане позивачем (стягувачем) від відповідача (боржника) в порядку виконання рішення майна чи грошових коштів залишається у власності позивача (стягувача).
З матеріалів справи відомо, що 
- після набуття ОСОБА_1 комплексу нежитлових будівель у приватну власність, вона, на підставі заяви про поділ об`єкта нерухомості, посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Станчик С. Б., зареєстрованої в реєстрі за № 202, здійснила поділ комплексу нежитлових будівель, шляхом його поділу на два самостійні об`єкти нерухомого майна:
1) об`єкт нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв. м; свинарник, площею 346,4 кв. м; свинарник, площею 445,5 кв. м; свинарник, площею 440,6 кв. м; конюшня з майстернею, площею 81,1 кв. м;
2) об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1 : корівник площею, 521,7 кв. м;
- відповідно до доданого витягу з Державного реєстру речових прав, сформованого 03 вересня 2024 року, на підставі укладеного договору купівлі-продажу, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колотіловим О. О., зареєстрованим в реєстрі за № 453, ОСОБА_3 є власником об`єкта нерухомого майна - комплекс нежитлових будівель за адресою: АДРЕСА_1 , у складі: зерносховище, площею 151,2 кв. м; свинарник, площею 346,4 кв. м; свинарник, площею 445,5 кв. м; свинарник, площею 440,6 кв. м; конюшня з майстернею, площею 81,1 кв. м;
- отже, на даний час, вказаний об`єкт нерухомого майна комплекс нежитлових будівель обліковується за відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_3 як його приватним власником;
- власником іншого об`єкта - корівника площею 521,7 кв. м, що належав ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 13 лютого 2024 року, посвідченого приватним нотаріусом Губенко Т. А., зареєстрованого в реєстрі за № 312, адреса АДРЕСА_1 про що свідчить нотаріальна заява ОСОБА_5 , якою останній просив провести державну реєстрацію припинення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку зі знесенням ( знищенням ) об`єкту нерухомого майна;
- одночасно з придбанням вказаного нерухомого майна корівника, ОСОБА_5 здійснив його передачу в іпотеку на користь ОСОБА_6 за іпотечним договором від 13 лютого 2024 року, посвідченим приватним нотаріусом Губенко Т. А., зареєстрованого за № 316, про що свідчить нотаріальна заява, якою ОСОБА_6 - іпотекодержатель, не заперечує щодо державної реєстрації припинення права власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна у зв`язку з його знесенням (знищенням);
- 30 липня 2024 року на підставі зазначених документів, державний реєстратор Маловільшанської сільської ради вніс до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості про припинення права власності ОСОБА_5 на об`єкт вказане нерухоме майно, площею, 521,7 кв. м.
Оскільки за обставин справи комплекс нежитлових будівель, а саме: літ. «А» (зерносховище), літ. «Б» (свинарник), літ. «В» (свинарник), літ. «Г» (свинарник), літ. «Д» (конюшня з майстернею), літ. «Е» (корівник), що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 521,7 кв. м не перебуває у власності ОСОБА_1 , підстав для вирішення питання про поворот виконання рішення Сквирського районного суду Київської області від 16 листопада 2020 року немає.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі 
№ 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зробила висновок про те, що «запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя».
Також у пункті 9.8 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зроблено такий висновок «у випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя».
Таким чином слід зробити висновок, що порушене право ТОВ «ФК «Фактор Плюс» підлягає захисту шляхом звернення з позовом до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції наведеного не врахував, дійшовши правильного висновку про відмову в задоволенні заяви, помилився щодо підстав такої відмови, вказавши про добросовісність ОСОБА_3 і ОСОБА_5 , при тому, що питання про добросовісність/недобросовісність набувача суд вирішує лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення у справі з віндикаційними вимогами у позовному провадженні, які у цій справі не заявлено.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення 
у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина друга статті 376 ЦПК України).
Зважаючи на те, що обставини справи встановлені судом не повно, допущено порушення норм процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року слід змінити, виклавши її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та зміну мотивувальної частини ухвали суду першої інстанції, що не вплинуло на обсяг вирішених заявлених вимог, питання про новий розподіл судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України апеляційний суд не вирішує.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фактор Плюс» - задовольнити частково.
Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року змінити, викласти її мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
В іншій частині ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів до Верховного Суду з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач А. М. Стрижеус
Судді: Л. Д. Поливач
О. І. Шкоріна