Справа №333/11050/25
Провадження №3/333/201/26

ПОСТАНОВА
Іменем України 
16 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя Холод Р.С., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , захисника Іщенко Г.М., розглянувши матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно:
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ,
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, – 

ВСТАНОВИВ:

10.11.2025 року, о 00 год. 55 хв., ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_3 , по вул. Героїв Національної Гвардії України, 2Б у м. Запоріжжі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці. Огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 проводився у встановленому законодавством порядку: на місці зупинки транспортного засобу, за допомогою спеціального технічного приладу «Аlcotest Drager 6820» (результат – 0,58 ‰), з результатом не погодився. 
Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`янінняу медичному закладі ОСОБА_1 відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України.

21.11.2025 року справа стосовно ОСОБА_1 про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП з Управління патрульної поліції ГУНП в Запорізькій області надійшла до Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

18.12.2025 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, у яких він зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення та щиро кається у скоєному. 
Наразі він проходить військову службу та є учасником бойових дій. Для належного виконання службових обов`язків йому необхідно постійно користуватися транспортним засобом, зокрема для переміщення між підрозділами, доставки обладнання та виконання доручень командування. Позбавлення права керування транспортними засобами матиме для нього надмірно тяжкі наслідки та фактично унеможливить виконання значної частини службових обов`язків.
На підставі викладеного, ОСОБА_2 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами.

19.12.2025 року на адресу суду від захисника Іщенко Г.М. надійшли письмові пояснення, у яких вона зазначила, що ОСОБА_1 щиро кається у вчиненому та просить суд не позбавляти його права керування транспортними засобами у зв`язку з необхідністю виконання службових обов`язків, пов`язаних із захистом Батьківщини та відсіччю збройної агресії з боку рф. Під час спілкування з ОСОБА_1 їй стало відомо, що причиною його перебування у зазначений час поза місцем проживання було бажання провести жінку та подбати про її безпеку. Наведені обставини не заперечують факту вчинення правопорушення, однак свідчать про відсутність умислу на зневажання встановлених обмежень та про те, що допущене порушення стало наслідком особистого людського вчинку, а не зневаги до вимог законодавства.

14.01.2026 року на адресу суду від захисника Іщенко Г.М. надійшло клопотання, в якому остання просила визнати дії ОСОБА_1 такими, що були вчинені в стані крайньої необхідності у розумінні ст. 18 КУпАП та закрити провадження у справі, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

У судовому засіданні ОСОБА_1 просив не позбавляти його права керування транспортними засобами, пояснивши, що у зв`язку з проходженням військової служби тривалий час не бачився зі своєю дівчиною. Напередодні події вона приїхала до м. Запоріжжя, він зустрів її, після чого вони разом випили шампанського.
Пізніше він отримав бойове розпорядження командира, яке підлягало невідкладному виконанню. У зв`язку з цим він перервав зустріч із дівчиною та прийняв рішення сісти за кермо, щоб доставити її додому.
У подальшому його було зупинено працівниками поліції, які виявили у нього ознаки алкогольного сп`яніння. На місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного засобу він пройшов огляд на стан сп`яніння. З отриманим результатом не погодився, вважаючи його завищеним з огляду на те, що вживав лише шампанське.
Від проходження медичного огляду в закладі охорони здоров`я він відмовився у зв`язку з необхідністю невідкладно прибути до КСП для виконання бойового розпорядження.

У судовому засіданні захисник Іщенко Г.М. просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення з підстав, викладених у письмовому клопотанні. У разі якщо суд дійде іншого висновку – врахувати наведені обставини як такі, що істотно пом`якшують відповідальність, та не застосовувати додаткове адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Шмауцер (Schmautzer) проти Австрії» від 23.10.1995 зазначив, що дорожньо-транспортні правопорушення, за які може бути накладено стягнення у виді штрафу чи обмеження у користуванні водійськими правами, підпадають під визначення «кримінального обвинувачення». Позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом кримінально-правовою санкцією, оскільки «право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності» (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Маліге проти Франції» від 23 вересня 1998).
Зважаючи на характер та суворість адміністративного стягнення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суд вважає, що провадження стосовно ОСОБА_1 у розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є кримінальним. Відповідно, воно підпадає під визначення «кримінальної процедури» у розумінні статті 4 Протоколу № 7 вказаної Конвенції.

Процес притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.130 КУпАП, регулюється нормами: Кодексу України про адміністративні правопорушення; Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306; Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України № 1452/735 від 09.11.2015 року (далі - Інструкція № 1452/735); Порядком направлення водії транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103 (далі – Порядок №1103); Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою Наказом МВС України від 07.11.2015 року №1395 (далі - Інструкція №1395); ЗУ «Про Національну поліцію». 

Пунктом 2.5 Правил Дорожнього руху України, передбачено, що водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.

Пунктами 6 та 7 розділу І «Загальні положення» Інструкції № 1452/735 передбачено, що огляд на стан сп`яніння проводиться поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів та лікарем закладу охорони здоров`я. У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 КУпАП.
Згідно з п.п. 6,10 Розділу II «Проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння поліцейським і оформлення його результатів» Інструкції № 1452/735 огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу проводиться поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Результати огляду на стан сп`яніння водія транспортного засобу, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів. У випадку установлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються у протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду.
Відповідно до вказаної Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; порушення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці.
Згідно положень ст.266 КУпАП огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.

Вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, на думку судді, підтверджується наступними, дослідженими у судовому засіданні доказами:
- даними, встановленими протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №508532 від 10.11.2025 року, згідно яких встановлено час, дату та місце скоєння адміністративного правопорушення;
- даними акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, згідно якого у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці, було проведено огляд останнього на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Alkotest Drager 6820». Результат позитивний – 0,58‰, з чим ОСОБА_1 не погодився;
- даними направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції до КНП «ОКЗПНД та СЗХ» ЗОР від 10.11.2025 року (час направлення: 01 год. 08 хв.), згідно з якими було проведено огляд ОСОБА_1 за допомогою спеціального технічного приладу «Alcotest Drager 6820», результат якого 0,58‰, повний медичний огляд не проводився у зв`язку з відмовою ОСОБА_1 від його проходження. Підставою для проведення огляду став факт встановлення у водія ознак алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя; поведінка, що не відповідає обстановці;
- даними відеозапису (відеофайл ЕПР1№508532) з нагрудної камери поліцейського, дослідженого судом, згідно з якими зафіксовано рух транспортного засобу «Mitsubishi Pajero Sport», державний номерний знак НОМЕР_3 , та його зупинку (час відеозапису: 0:00:10 - 0:00:35). Перевіркою документів встановлено особу водія – ОСОБА_1 (час відеозапису – 0:03:08). 
У зв`язку з виявленням ознак алкогольного сп`яніння, які були озвучені поліцейським, ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою спеціального технічного пристрою, на що водій погодився (час відеозапису – 0:13:34 - 0:14:07).
Поліцейським було здійснено контрольний забір повітря з метою перевірки справності спеціального технічного засобу, після чого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан сп`яніння. Озвучений поліцейським результат склав 0,58‰. Із зазначеним результатом ОСОБА_1 не погодився (час відеозапису: 0:14:44-0:16:09). Поліцейський запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння в медичному закладі, на що водій відмовився (час відеозапису: 0:19:05). 
Працівник поліції попередив водія про наслідки відмови від проходження огляду в медичному закладі у вигляді складення стосовно протоколу про адміністративне правопорушення за відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. 
У подальшому, працівник поліції ще раз запитав ОСОБА_1 чи буде він проходити повний медичний огляд в закладі охорони здоров`я, на що останній знову відмовився (час відеозапису: 0:20:29).

Оцінюючи вказані докази, суддя дійшов висновку, що вони не суперечать один одному, а навпаки доповнюють та підтверджують обставини скоєння ОСОБА_1 адміністративного правопорушення. Порушень з боку патрульних поліцейських по оформленню адміністративного матеріалу відносно останнього, суддя не вбачає.

При прийнятті рішення суддя враховує практику Європейського суду з прав людини, яка вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

Жодних належних та допустимих доказів, які б спростували наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та непричетність до нього ОСОБА_1 , суду не надано і не встановлено під час судового розгляду.

Щодо доводів захисника про керування ОСОБА_1 транспортним засобом в стані крайньої необхідності 

Статтею 17 КУпАП передбачено, що особа, яка діяла в стані крайньої необхідності, не підлягає адміністративній відповідальності.
Згідно зі ст.18 КУпАП не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.

Крайня необхідність - це випадок зіткнення двох інтересів, які рівною мірою охороняються законом, і при якій заради збереження більш важливого інтересу, заподіюється шкода меншому інтересові.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза зазначеним охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Небезпека за таких обставин не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам. Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається.
Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу.

Таким чином, для встановлення стану крайньої необхідності суд, враховуючи конкретні обставини справи, повинен здійснити порівняльний аналіз та оцінити наявність чи відсутність небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, а також заподіяної шкоди, яка при цьому повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода, їхній взаємозв`язок.

На підтвердження свої доводів, захисник надала лист командира військової частини НОМЕР_1 , в якому зазначено, що 10.11.2025 року о 00:30 год. ОСОБА_1 отримав бойове розпорядження командира 3 батальйону БпС 8/75/620/450 ДСК від 10.11.2025 року терміново прибути до командного пункту батальйону для виконання визначених завдань у Запорізькій області, з метою усунення небезпеки, яка загрожує державному та громадському порядку, власності, правам і свободам громадян.
Під час прямування до місця виконання службового завдання ОСОБА_1 було здійснено короткочасний заїзд з метою доставки близької йому особи до місця проживання, що не змінювало маршруту виконання службового завдання та не призвело до зволікання з прибуттям до місця виконання наказу.
Таким чином, перебування військовослужбовця ОСОБА_1 поза місцем дислокації військової частини у нічний час було обумовлене виконанням службових бойових обов`язків за наказом командування, а його дії мали виключно службовий характер.

Водночас, з відеозапису з нагрудної камери поліцейського вбачається, що на запитання працівника поліції щодо підстав перебування на вулиці під час комендантської години ОСОБА_1 повідомив, що прямує додому.
Після цього поліцейський повідомив останнього, що його транспортний засіб спочатку було помічено по вул. Новокузнецькій, 5, під час руху з мікрорайону Космос у напрямку мікрорайону Піски, а потім — на автозаправній станції «ОККО».

У цьому випадку короткочасний заїзд ОСОБА_1 з метою доставки близької особи до місця проживання не був зумовлений безпосередньою загрозою державному або громадському порядку, власності чи життю та здоров`ю інших осіб. 
В момент зупинки транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , дії останнього мали особистий, приватний мотив.
Крім того, з урахуванням того, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 був помічений на вул. Новокузнецькій, 5, а потім на автозаправній станції «ОККО», що свідчить про відсутність ознак невідкладності та терміновості в його діях, суд дійшов до висновку, що перебування останнього за кермом не було зумовлене безпосередньою необхідністю негайного виконання бойового розпорядження, а тому не може розцінюватися як вчинене в стані крайньої необхідності.
Ризик для безпеки дорожнього руху перевищує будь-яку відвернену небезпеку, оскільки особисте бажання доставити людину додому не може переважати інтереси безпеки інших учасників руху та вимоги законодавства.
За таких обставин підстави для висновку про вчинення діяння у стані крайньої необхідності відсутні.

В даному випадку суддя дійшов до висновку, що досліджені у судовому засіданні докази є достатніми, допустимими та належними, підтверджуючи:
- порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України, а саме: водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного сп`яніння;
- наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, а саме: відмова особи, яка керує транспортним засобом від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.

При накладенні адміністративного стягнення суд враховує характер вчиненого правопорушення, особу ОСОБА_1 , ступінь його вини, майновий стан, відсутність фактів притягнення його до адміністративної відповідальності.
Обставин, що пом`якшують відповідальність ОСОБА_1 є щире розкаяння. 
Обставин, що обтяжують відповідальність ОСОБА_1 , судом не встановлено.

Згідно довідки УПП в Запорізькій області ОСОБА_1 має посвідчення водія НОМЕР_4 від 10.08.2023 року.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 29.06.2007 року у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполучення Королівства», особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є такими, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Отже, керування транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не може вважатись малозначним правопорушенням, оскільки зазначені дії наражають оточуючих на небезпеку.
Положеннями ст. 40-1 КУпАП передбачено, що у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення особою, на яку накладено таке стягнення, сплачується судовий збір. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом.
Згідно з п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у разі ухвалення постанови про накладення адміністративного стягнення справляється судовий збір у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст.33-35, 40-1, 130, 247, 283, 284, 287-289 КУпАП, п.5 ст.4 Закону України «Про судовий збір», суддя, –

ПОСТАНОВИВ:

Визнати  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Накласти на  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,адміністративне стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, у виді штрафу в дохід держави в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень (отримувач: ГУК у Зап.обл./Зап.обл./21081300, код отримувача (ЄДРПОУ): 37941997, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), номер рахунку (IBAN): UA708999980313000149000008001, код класифікації доходів бюджету: 21081300) з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік. 
Стягнути з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,на користь держави судовий збір у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 коп. (Реквізити для сплати: Отримувач: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, Код отримувача (ЄДРПОУ): 37993783, Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), Номер рахунку (IBAN): UA908999980313111256000026001, Код класифікації доходів бюджету: 22030106).
У разі несплати  ОСОБА_1 штрафу у строк, установлений ч.1 ст.307 КУпАП (не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, а в разі оскарження такої постанови – не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення), постанова надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем його проживання, роботи або за місцем знаходження його майна, в порядку, встановленому законом. 
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог ст. 308 КУпАП з  ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 ,стягується:
- подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу; 
- витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України. 
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених ч.5 ст.7 КУпАП протягом десяти днів з дня винесення постанови.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя      Р.С. Холод