КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 754/17134/23 Головуючий у І інстанції Сенюта В.О.
Провадження №22-ц/824/4425/2026Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.

ПОСТАНОВА
Іменем України

04 березня 2026 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Борисової О.В., Голуб С.А., 
за участі секретаря Кононової Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Березюк Євгенії Олександрівни на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» - адвоката Березюк Є.О. звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із заявою про ухвалення додаткового рішення про повернення з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору.
Подана заява обґрунтована тим, що 30.07.2022 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва затверджено мирову угоду укладену між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №195_0140 від 04.11.2021, у зв`язку з чим провадження у справі закрито.Однак, судовим рішенням від 30.07.2025 питання повернення позивачеві судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, не вирішено, що, на думку Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», є підставою для ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного, представник позивача просить ухвалити додаткове рішення, яким повернути АТ «Державний ощадний банк України» з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, що складає 12 602,81 грн.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року у задоволенні заяви відмовлено.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвокат Березюк Є.О, подала апеляційну скаргу, в якій, просить ухвалу скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити заяву позивача про ухвалення додаткового рішення у даній справі, яким повернути АТ «Державний ощадний банк України» 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, що становить 12 602,81 гривень.
В доводах апеляційної скарги посилається на неправильне застосування судом норм ч. 2 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та частини 1 статті 142 ЦПК України.
Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надійшло.
У судовому засіданні представник АТ «Державний ощадний банк України» - Березюк Є.О. підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином.
Керуючись ч. 2 ст. 372 ЦПК України, апеляційний суд вважав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача.
Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що в провадженні Деснянського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
05.03.2025 в підготовчому засіданні представник позивача подала заяву про залишення частини позовних вимог без розгляду та повернення частини сплаченого судового збору.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 05.03.2025 у справі №754/17134/23 заяву представника позивача задоволено частково, позовну вимогу АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 у частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду. У задоволенні заяви про повернення судового збору відмовлено.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 30.07.2025 затверджено мирову угоду, укладену між Акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 у справі №754/17134/23 про стягнення заборгованості за договором про споживчий кредит №195_0140 від 04.11.2021, у зв`язку з чим провадження у справі закрито.
09 вересня 2025 року представник позивача АТ «Державний ощадний банк України» - адвокат Березюк Є.О. звернулася до суду першої інстанції з заявою про ухвалення додаткового рішення про повернення з державного бюджету 50 % сплаченого судового збору. В обґрунтування заяви зазначала, що 30.07.2022 ухвалою Деснянського районного суду міста Києва затверджено мирову угоду укладену між АТ «Державний ощадний банк України» та відповідачкою ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит №195_0140 від 04.11.2021, у зв`язку з чим провадження у справі закрито. Однак, судовим рішенням від 30.07.2025 питання повернення позивачеві судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, не вирішено, що, на думку Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», є підставою для ухвалення додаткового рішення. На підставі викладеного, представник позивача просила ухвалити додаткове рішення, яким повернути АТ «Державний ощадний банк України» з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви, що складає 12 602,81 грн.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив із того, що пунктом 2 мирової угоди від 21.07.2025 у справі №754/17134/23, сторони між собою погодили, що відповідачка бере на себе зобов`язання протягом 1 (одного) місяця з моменту затвердження судом цієї мирової угоди компенсувати позивачу фактично понесені витрати на сплату судового збору у справі №754/17134/23, але не більше ніж 37 808,43 грн., а отже сторони під час укладення мирової угоди передбачили порядок розподілу судових витрат. Відтак, суд не вбачав підстав для застосування положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України.
Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, з огляду на таке.
Частиною 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 % судового збору , сплаченого при поданні позову. 
Дане положення Закону кореспондується із частиною 1 ст. 142 ЦПК України
Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи (п. 49 постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №242/4741/16-ц). 
Згідно із частиною 1, пунктами 1, 2 частини 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.06.2021 у справі №550/936/18 зазначила, що питання про стягнення (визначення, розподіл) судових витрат вирішується зазвичай при вирішенні питання про закінчення судового провадження, тобто при закритті провадження у справі, залишенні позову без розгляду чи вирішенні спору по суті з ухваленням рішення суду. Окремо питання про стягнення судових витрат вирішується у разі, якщо судом воно не вирішувалося при ухваленні відповідного судового рішення про закінчення розгляду справи. 
Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Так, при зверненні до Деснянського районного суду м. Києва із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки Банком було сплачено судовий збір у сумі 50 411,24 (дві вимоги майнового характеру по 25 205,62 грн), що підтверджується платіжною інструкцією (МО) №21362 (1417412359711) від 31.10.2023. 
Згодом, ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 05.03.2025 у справі №754/17134/23 заяву позивача задоволено частково. Позовну вимогу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 у частині позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки - залишено без розгляду.
Враховуючи ту обставину, що на момент укладення мирової угоди судом розглядалася одна позовна вимога Банку - у частині стягнення заборгованості за Договором про споживчий кредит, 50 % судового збору, що підлягає поверненню позивачу з державного бюджету, складає 12 602,81 грн ((25 205,62 грн х 50%) /100 %). 
Щодо пункту 2 Мирової угоди від 21.07.2025 у справі №754/17134/23, відповідно до якого відповідач бере на себе зобов`язання протягом 1 (одного) місяця з моменту затвердження судом цієї Мирової угоди компенсувати позивачу фактично понесені витрати на сплату судового збору у справі №754/17134/23, але не більше ніж 37 808,43 грн, апеляційний суд зазначає наступне.
37 808,43 грн - це сума судового збору, яку сплатив позивач за подання до Деснянського районного суду м. Києва позовної заяви до ОСОБА_1 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки, без врахування 12 602,81 грн, яка має бути повернута Банку з державного бюджету відповідно до ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та частини 1 ст. 142 ЦПК України безумовно.
Разом ці дві суми складають загальний розмір понесених Банком судових витрат при поданні позовної заяви до суду (37 808,43 грн + 12 602,81 грн = 50 411,24 грн). 
Відповідно до п. 3 частини 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. 
Таким чином, у випадку, якщо суд при ухваленні судового рішення з певних причин не вирішив питання про судові витрати, або відкладення вирішення цього питання було ініційовано стороною у справі, таке питання підлягає вирішенню шляхом ухвалення судом додаткового рішення в порядку ст. 270 ЦПК України. 
У постанові Верховного суду від 28.04.2021 у справі №757/57833/17-ц зазначено: «… Висновок суду про відмову у поверненні 50% судового збору через відсутність відповідного положення у мировій угоді є помилковим, оскільки зазначене повернення передбачено законом і не залежить від умов мирової угоди… ».
У постанові Верховного суду від 17.11.2020 у справі №199/607/20 зазначено: «… повернення частини судового збору у разі затвердження мирової угоди є обов`язковим для суду, незалежно від заяви сторін…» 
Отже, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права. Повернення судового збору не залежить від змісту мирової угоди чи волі сторін - це обов`язок суду, встановлений імперативною нормою закону.
Суд помилково ототожнив судові витрати між сторонами (ст. 141 ЦПК України) з поверненням збору з бюджету (ст. 142 ЦПК України), що є окремою процесуальною дією.
За таких обставин, оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, що в силу статті 376 ЦПК України є підставою для її скасування з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - адвоката Березюк Євгенії Олександрівнизадовольнити.
Скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 листопада 2025 року.
Заяву Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Ухвалити додаткове рішення по справі, яким повернути Акціонерному товариству «Державний ощадний банк України (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Госпітальна, 12г, ідентифікаційний код: 00032129, в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АГ «Ощадбанк», місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Володимирська, буд. 27, ЄДРПОУ відокремленого підрозділу: 09322277) з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого за подання позовної заяви до Деснянського районного суду м. Києва у справі № 754/17124/23, що становить 12 502 (дванадцять тисяч п`ятсот дві) гривні 81 коп.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст судового рішення складений 30 березня 2026 року.

Суддя-доповідач Д.О. Таргоній

Судді : О.В. Борисова

С.А. Голуб