ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2026 року	справа № 826/15221/16	
Львівський окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Гулкевич І.З. розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Сєн” до Головного управління Державної податкової служби України у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,-
встановив:

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “Сєн” до Головного управління Державної фіскальної служби України у м. Києві, в якому просить суд: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення №1832615147, №1822615147 від 29.08.2016.
В обґрунтування вимог позивач зазначає, що контролюючим органом не були дотримані вимоги встановлені Податковим кодексом України щодо призначення проведення документальної позапланової виїзної перевірки та процедури її проведення та як наслідок були порушені відповідні гарантії захисту прав та інтересів платника податків. Також зазначає про безпідставність висновків акта ГУ ДФС у м. Києві від 09.08.2016 №132/26-15-14-07-01/38053394 “Про результати документальної позапланової виїзної перевірки “Сєн” з питань дотримання вимог податкового законодавства при проведенні фінансово-господарських операцій з Товариством з обмеженою відповідальністю “Екобудмеханізація” за серпень 2015 року. На переконання позивача, акт перевірки не містить жодних належних доказів нереальності господарських операцій позивача з його контрагентом, а висновки про заниження товариством сум податків за перевіряємий період спростовується наявними у нього первинними документами. 
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.10.2016 відкрито провадження у справі та вирішив розглядати справу в судовому засіданні.
Ухвалою від 17.11.2016 зупинив провадження до набрання законної сили судовим рішенням у справі №826/11966/16 та зобов`язав сторін повідомити про усунення підстав, що зумовили зупинення провадження.
На виконання Закону України “Про внесення зміни до пункту 2 розділу II “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду” та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399 передано судові справи Львівському окружному адміністративному суду
Ухвалою суду від 24.02.2025 прийнято до розгляду справу №826/15221/16, справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Замінено відповідача - Головне управління ДФС у місті Києві на правонаступника - Головне управління ДПС у місті Києві. Зобов`язано сторони повідомити Львівський окружний адміністративний суд про усунення обставин, які стали підставою для зупинення провадження у адміністративній справі №826/11966/16.
Представником відповідача подано додаткові пояснення у справі, в яких зазначив, що ухвалою Хмельницького окружного адміністративного суду від 20.05.2025, позов ТОВ “Сєн” до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування наказу від 26.07.2016 №4556 – залишено без розгляду.
Ухвалою від 02.02.2026 поновлено провадження у справі.
Судом на підставі ст. 130 КАС України повідомлено Товариство з обмеженою відповідальністю “Сєн” про поновлення провадження у справі.
Представником відповідача подано відзив на позовну, в якому позовні вимоги заперечує повністю. Зазначив, що позивачем не надано до перевірки документи на підставі яких здійснювалось відображення операцій з придбання товарів (робіт, послуг) в бухгалтерському та податковому обліку по взаємовідносинах з ТОВ “Екобудмеханізація”. Водночас відповідач посилався на вирок Деснянського районного суду с. Києва від 12.04.2016 у справі №754/4680/16-к (провадження № 1-кп/754/315/16). Просить відмовити в задоволенні позовних вимог.
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Сєн” (код ЄДРПОУ 38053394) зареєстровано як юридична особа, місцезнаходження: вул. Центральна, 4, м. Генічеськ, Генічеський р-н, Херсонська обл., 75500.
Листом від оперативного управління Головного управління ДФС у м. Києві від 26.04.2016 №1234/26-15-21-05 надано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016 № 1-кп/754/4680-16-к у справі № 754/4680/16-к, яким директора та головного бухгалтера ТОВ “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862) ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України. 
ГУ ДФС у м. Києві направлено на адресу ТОВ “Сєн” запит від 12.05.2016 № 10659/10/26-15-14-07-01-15 щодо надання підтверджуючих документів по взаємовідносинам з ТОВ “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862) за серпень 2015 року. 
ТОВ “Сєн” надано відповідь листом від 23.06.2016 № 43, однак лист не містив повної інвформації, яка запитувалась ГУ ДФС у м. Києві листом від 12.05.2016 № 10659/10/26-15-14-07-01-15. 
Відповідно до п.п. 78.4.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, у зв`язку -з наданням ТОВ “Сєн” документів не в повному обсязі на запит ГУ ДФС у м. Києві від 12.05.2016 № 10659/10/26-15-14-07-01-15, на підставі наказу ГУ ДФС у м. Києві від 26.07.2016 №4556 проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ “Сєн” з питань дотримання вимог податкового та іншого законодавства під час проведення фінансово-господарських операцій з ТОВ “Екобудмеханізація” за серпень 2015 року.
За результатами перевірки складена акт від від 09.08.2016 №132/26-15-14-07-01/38053394, відповідно до висновків якого за позивачем встановлено порушення:
- п. 185.1 ст. 185, п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198, п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України, що призвело до заниження податку на прибуток, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 347 176,00 грн.
Позивачем подано заперечення на акт перевірки від 09.08.2016 №132/26-15-14-07-01/38053394.
Рішенням ГУДФС у м. Києві від 30.08.2016 №19303/10/26-15-14-07-01 заперечення залишено без розгляду та внесено описки до акту перевірки.
На підставі висновків акту перевірки, 29.08.2016 відповідачем винесено податкові повідомлення-рішення:
-№1822615147 (форми “Р”), яким збільшило суму грошового зобов`язання по податку на прибуток підприємств на суму 164452 грн. (основний платіж);
-№1832615147 (форми “Р”), яким збільшило суму грошового зобов`язання по податку на додану вартість на суму 228 405,00 грн. (в тому числі 182 724 грн. - за основним платежем і 45 681 грн. - штрафні санкції).
Не погоджуючись з такими рішеннями, позивач звернувся до суду з вимогою про їх скасування.
При прийнятті рішення суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України; у чинній на момент виникнення спірних правовідносин редакції).
Згідно з пунктом 73.3 статті 73 ПК України контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
Відповідно до абзацу 3 п. 73.3 ст. 73 ПК України письмовий запит про подання інформації надсилається платнику податків або іншим суб`єктам інформаційних відносин за наявності хоча б однієї з таких підстав, зокрема: за результатами аналізу податкової інформації, отриманої в установленому законом порядку, виявлено факти, які свідчать про порушення платником податків податкового, валютного законодавства, законодавства у сфері запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Такий запит підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу і повинен містити:
1) підстави для надіслання запиту відповідно до цього пункту, із зазначенням інформації, яка це підтверджує;
2) перелік інформації, яка запитується, та перелік документів, які пропонується надати;
3) печатку контролюючого органу (абзац 2 п. 73.3 ст. 73 ПК України).
Судом встановлено, що відповідачем отримано вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016 у справі №754/4680/16-к, яким директора та головного бухгалтера ТОВ “Екобудмеханізація” ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні (ч.1 ст.205, ч.2 ст.205-1 КК України).
Враховуючи факт отримання відповідачем вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016 у справі №754/4680/16-к, ГУ ДФС у м. Києві направлено на адресу ТОВ “Сєн” запит від 12.05.2016 №10659/10/26-15-14-07-01-15 щодо надання підтверджуючих документів по взаємовідносинам з ТОВ “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862) за серпень 2015 року.
ТОВ “Сєн” надано відповідь листом від 23.06.2016 №43, однак лист не містив повної інформації, яка запитувалась ГУ ДФС у м. Києві листом від 12.05.2016 №10659/10/26-15-14-07-01-15.
Відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку виявлення недостовірності даних, що містяться у податкових деклараціях, поданих платником податків, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначено виявлену недостовірність даних та відповідну декларацію протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Підпунктом 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України встановлено, що документальна позапланова перевірка здійснюється у випадку отримання податкової інформації, що свідчить про порушення платником податків валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, якщо платник податків не надасть пояснення та їх документальні підтвердження на обов`язковий письмовий запит контролюючого органу, в якому зазначаються порушення цим платником податків відповідно валютного, податкового та іншого не врегульованого цим Кодексом законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, протягом 15 робочих днів з дня, наступного за днем отримання запиту.
Як вбачається з наказу №4556 від 26.07.2016, перевірку призначено на підставі підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78 Податкового кодексу України.
Таким чином, у зв`язку з отриманням зазначеної вище інформації та ненаданням ТОВ “Сєн” не надання документів по взаємовідносинам з контрагентом ТОВ “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862), які запитувались ГУ ДФС у м. Києві правомірно призначив документальну позапланову виїзну перевірку.
Копію наказу про проведення перевірки від 26.07.2016 №4556 та направлення на перевірку вручено директору ТОВ “Сєн” 27.07.2016.
Листом від 27.07.2016 позивачем було повідомлено відповідача про те, що посадові особи контролюючого органу не допускаються до проведення позапланової виїзної перевірки, оскільки підстав для її проведення згідно пп.78.1.4 п.78.1 ст. 78 ПК України.
Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України платник податків зобов`язаний надати посадовим (службовим) особам контролюючих органів у повному обсязі всі документи, що належать або пов`язані з предметом перевірки. Такий обов`язок виникає у платника податків після початку перевірки.
Згідно з п. 44.6 ст. 44 ПК у разі якщо до закінчення перевірки або у терміни, визначені в абзаці другому пункту 44.7 цієї статті платник податків не надає посадовим особам контролюючого органу, які проводять перевірку, документи (незалежно від причин такого ненадання, крім випадків виїмки документів або іншого вилучення правоохоронними органами), що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, вважається, що такі документи були відсутні у такого платника податків на час складення такої звітності.
Якщо платник податків після закінчення перевірки та до прийняття рішення контролюючим органом за результатами такої перевірки надає документи, що підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності, не надані під час перевірки (у випадках, передбачених абзацами другим і четвертим пункту 44.7 цієї статті), такі документи повинні бути враховані контролюючим органом під час розгляду ним питання про прийняття рішення.
Згідно з абз. 2 п. 44.7 ст. 44 ПК протягом п`яти робочих днів з дня отримання акта перевірки платник податків має право надати до контролюючого органу, що призначив перевірку, документи, які підтверджують показники, відображені таким платником податків у податковій звітності.
Матеріалами справи підтверджується, що з метою отримання відповідних документів відповідачем було сформовано запити, які було отримано позивачем. Проте, до закінчення перевірки, затребуваних документів позивач не надав, причин неможливості надати такі документи перевіряючим не повідомив.
Судом з акту перевірки встановлено, що між ТОВ “Сєн” та ТОВ “Екобудмеханізація” укладено договір поставки від 14.08.2015 №0208/01 (договір поставки до перевірки не надано). 
ТОВ “Сєн” в податковому обліку віднесено вартість отриманих від ТОВ “Екобудмеханізація” товарів до складу витрат, що враховуються при визначенні фінансового результату на загальну суму 913 621 грн. 
ТОВ “Сєн” за період серпня 2015 року задекларовано податкового кредиту з податку на додану вартість у сумі 1 136 424 грн.
Згідно з абзацами першим, другим пункту 44.1 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Абзацом першим пункту 44.2 статті 44 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено, що для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Відповідно до положень підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) об`єктом оподаткування є: прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу. Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку). Для платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, об`єкт оподаткування може визначатися без коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу. Платник податку, у якого річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період не перевищує двадцяти мільйонів гривень, має право прийняти рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, не більше одного разу протягом безперервної сукупності років в кожному з яких виконується цей критерій щодо розміру доходу. Про прийняте рішення платник податку зазначає у податковій звітності з цього податку, що подається за перший рік в такій безперервній сукупності років. В подальші роки такої сукупності коригування фінансового результату також не застосовуються (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років). Якщо у платника, який прийняв рішення про незастосування коригувань фінансового результату до оподаткування на усі різниці (крім від`ємного значення об`єкта оподаткування минулих податкових (звітних) років), визначені відповідно до положень цього розділу, в будь-якому наступному році річний дохід (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку за останній річний звітний (податковий) період перевищує двадцять мільйонів гривень, такий платник визначає об`єкт оподаткування починаючи з такого року шляхом коригування фінансового результату до оподаткування на усі різниці, визначені відповідно до положень цього розділу. Для цілей цього підпункту до річного доходу від будь-якої діяльності, визначеного за правилами бухгалтерського обліку, включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи.
Згідно з пунктом 135.1 статті 135 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) базою оподаткування є грошове вираження об`єкту оподаткування, визначеного згідно із статтею 134 цього Кодексу з урахуванням положень цього Кодексу.
Таким чином, платник податку на прибуток підприємстві з метою визначення об`єкта оподаткування - прибутку визначає фінансовий результат до оподаткування (прибутку або збитку) шляхом коригування (збільшення або зменшення), використовуючи дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. При цьому показники обліку доходів, витрат доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат доходів та фінансового результату у фінансовій звітності підприємства визначаються відповідно до Положень (стандартів) бухгалтерського обліку або Міжнародних стандартів фінансової звітності.
Підпунктами “а”, “б” пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що до податкового кредиту відносяться суми податку, сплачені/нараховані у разі здійснення операцій з: придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг; придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності).
Згідно з пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
За приписами абзацу 1 пункту 198.6 статті 198 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних податковими накладними чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Відповідно до абзацу 2 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначено Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”.
За визначенням, наведеним у статті 1 Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Визначення поняття господарської операції також наведене у статті 1 Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), згідно положень якої господарська операція - це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Таким чином, визначальною ознакою господарської операції є те, що вона має спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Здійснення господарської операції і власне її результат підлягають відображенню в бухгалтерському обліку.
За змістом частин першої - другої статті 9 Законом України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис, аналог власноручного підпису або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Слід зазначити, що договір не є первинним обліковим документом для цілей бухгалтерського обліку. 
Відповідно до частини першої статті 626 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Отже, договір свідчить лише про намір виконання дій (операцій) в майбутньому, а не про їх фактичне виконання.
Відповідно до наведеного вище визначення господарська операція пов`язане не з фактом підписання договору, а з фактом руху активів платника податків та руху його капіталу.
Тобто для бухгалтерського обліку мають значення лише ті документи, які підтверджують фактичне здійснення господарських операцій.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції для визначення витрат, які враховуються для визначення об`єкта оподаткування, та податкового кредиту мають бути фактично здійсненими та підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
Разом з тим відповідно до принципу змагальності суб`єкт господарювання зобов`язаний заперечувати проти доводів суб`єкта владних повноважень.
У справі, що розглядається, суд встановив, що ТОВ “Сєн” до перевірки надано видаткові накладні. Відповідно до наданих до перевірки видаткових накладних неможливо встановити місце поставки (отримання) товару, а також умови поставки товару.
Також позивачем не надано первинних документів, що підтверджують траспортування продукції від ТОВ “Екобудмеханізація”.
ТОВ “Сєн” до перевірки не надало первинні документи, регістри бухгалтерського обліку, фінансову звітність та інші документи, які пов`язані з господарською діяльністю ТОВ “Сєн” за перевіряємий період, то вбачається, що первинні документи у ТОВ “Сєн” відсутні, що ставить під сумнів реальність здійснення господарських операцій між ТОВ “Сєн” та ТОВ “Екобудмеханізація”.
Відповідно до вироку Деснянського районного суду м. Києва від 12.04.2016 № 1-кп/754/4680-16-к у справі № 754/4680/16-к, яким директора та головного бухгалтера ТОВ “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862) ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинувачені за ч. 1 ст. 205, ч. 2 ст. 205-1 Кримінального кодексу України, судом визнано доведеним, що ОСОБА_1 , діючи спільно з невстановленою досудовим слідством особою, в порушення ст.ст. 81, 87, 89 Цивільного кодексу України, статтей 56, 57, 62, 79, 80, 89 Господарського кодексу України та статтей 8, 24 Закону України “Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців” від 15.05.2003 №755-ІХ, вчинив фіктивне підприємництво, шляхом придбання суб`єкта підприємницької діяльності (юридичної особи) – Товариства з обмеженою відповідальністю “Екобудмеханізація” (код ЄДРПОУ 39921862) з метою прикриття незаконної діяльності, шляхом документального оформлення псевдогосподарських операцій, а також з метою незаконного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та валових витрат з податку на прибуток підприємства на користь суб`єктів підприємницької діяльності реального сектору економіки.
Ці обставини враховуються судом, оскільки статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Згідно зі статтею 551 Господарського кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) ознаками фіктивності, що дають підстави для звернення до суду про припинення юридичної особи або припинення діяльності фізичною особою - підприємцем, в тому числі визнання реєстраційних документів недійсними, є: зареєстровано (перереєстровано) на недійсні (втрачені, загублені) та підроблені документи; незареєстровано у державних органах, якщо обов`язок реєстрації передбачено законодавством; зареєстровано (перереєстровано) у органах державної реєстрації фізичними особами з подальшою передачею (оформленням) у володіння чи управління підставним (неіснуючим), померлим, безвісти зниклим особам або таким особам, що не мали наміру провадити фінансово-господарську діяльність або реалізовувати повноваження; зареєстровано (перереєстровано) та проваджено фінансово-господарську діяльність без відома та згоди його засновників та призначених у законному порядку керівників.
Таким чином, стаття 551 Господарського кодексу України містить ознаки (критерії), за якими юридична особа чи діяльність фізичної особи-підприємця можуть бути визнані фіктивними, тобто такими, в яких зовнішня організаційно-правова форма не відповідає її суті та меті створення. При цьому, норми матеріального закону не пов`язують ознак фіктивності юридичної особи з обов`язковим встановленням вини в діях особи (осіб), яка зареєструвала (перереєструвала) таку особу чи попереднього кримінального провадження і постановленні обвинувального вироку щодо осіб, які вчинили фіктивне підприємництво, тобто злочин, передбачений частиною першою статті 205 Кримінального кодексу України.
З установлених судом фактів видно, що фінансово-господарська діяльність ТОВ “Екобудмеханізація” здійснювалась поза межами правового поля без досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Враховуючи вищевикладене, відсутнє фактичне постачання товарів від ТОВ “Екобудмеханізація” на адресу ТОВ “Сєн”, а відтак і виконання зобов`язань в цілому, зокрема, продавця в частині фактичної наявності реалізованої продукції в кількості, що зазначена в документах, відповідність вимогам діючої нормативної документації, державним стандартам України, технічним умовам, іншій документації, яка встановлює вимоги до якості товару та покупця в частині оприбуткування, а відтак і подальшого використання таких товарів в своїй господарській діяльності. 
Таким чином, перевіркою не встановлено фактичного отримання ТОВ “Сєн” товару від ТОВ “Екобудмеханізація” на виконання умов договору поставки від від 14.08.2015 № 0208/01. 
Оскільки реальність вчинення господарських операцій між ТОВ “Сєн” і ТОВ “Екобудмеханізація” відсутня, а наслідком для податковго обліку є лише фактичний рух активів, а не задекларований на папері, то у ТОВ “Сєн” не було підстав для податкового обліку вказаних операцій.
За таких обставин, аналізуючи наведені норми чинного законодавства та наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що твердження відповідача про порушення позивачем норм податкового законодавства, є такими, що відповідають фактичним обставинам справи, а відтак, податкові повідомлення-рішення податкового органу є законними і підстави для їх скасування відсутні.
Згідно з частиною першою статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Під час розгляду справи відповідач, як суб`єкт владних повноважень, надав до суду достатньо належних і достовірних доказів, а відтак, довів правомірність свого рішення.
Беручи до уваги вищенаведене в сукупності, проаналізувавши матеріали справи та надані сторонами докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
З огляду на те, що в задоволенні адміністративного позову відмовлено, судом не вирішується питання розподілу судових витрат. 
Згідно з положеннями абзацу 6 пункту 2 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону №2825-IX, судом апеляційної інстанції щодо всіх справ, підсудних окружному адміністративному суду, територіальна юрисдикція якого поширюється на місто Київ, та переданих на розгляд та вирішення іншим окружним адміністративним судам України відповідно до цього Закону, є Шостий апеляційний адміністративний суд.
Керуючись ст.ст. 73-74, 139, 241-246, 257-262 КАС України, суд, -

ухвалив :

У задоволенні позову відмовити повністю.
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя	Гулкевич Ірена Зіновіївна