Справа № 462/1097/26
Провадження № 2/466/2051/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 квітня 2026 року Шевченківський районний суд м. Львова
у складі: головуючого – судді Зими І.Є.
за участі секретаря с\з Васинчик М.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного провадження, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , -
в с т а н о в и в:
12 лютого 2026 року, ТОВ «Деал Фінанс Груп» звернулось до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідачки заборгованість за договором №6556819, від 11.08.2025 року, в розмірі 20 386,86 грн., судовий збір та витрати а правову допомогу в розмірі 4 500 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 11 серпня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачкою укладено договір про надання коштів у кредит №6556819, відповідно до умов якого останній надано кредит у розмірі 5050 грн строком на 360 днів із процентною ставкою 0,95відсотка щоденно на залишок заборгованості, а також передбачено комісію та неустойку.
Договір укладено в електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора, що відповідає вимогам законодавства про електронну комерцію. Кредитодавець виконав свої зобов`язання, перерахувавши відповідачці грошові кошти на банківську картку, що підтверджується платіжними документами та даними платіжної системи. У подальшому право вимоги за вказаним договором на підставі договору факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року було відступлено ТОВ «Деал Фінанс Груп», яке стало новим кредитором.
Відповідачка зобов`язання за договором не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 20386,86 грн, яка складається з: 5050,00 грн - тіла кредиту, 4365,73 грн – процентів, 871,13 грн – комісії, 10 100,00 грн - пені/неустойки.
Ухвалою Залізничного районного суд м. Львова від 13.02.2026 року, справу скеровано до Шевченківського районного суду м. Львова за підсудністю, вказані матеріали надійшли на адресу суду 04.03.2026 року. 
Ухвалою суду від 06.03.2026 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.
В судове засіданні представник позивача не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про розгляд справи у їх відсутності. 
Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлялася про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. Не подала відзив на позовну заяву.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судом встановлено, що 11 серпня 2025 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_2 укладено договір про надання коштів у кредит №6556819.
Відповідно до умов вказаного договору, кредитодавець зобов`язався надати позичальнику грошові кошти у розмірі 5050 грн строком на 360 днів, а позичальник, у свою чергу, зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, комісію та інші платежі, передбачені договором.
Згідно умов договору, процентна ставка становить 0,95 відсотка щоденно на залишок заборгованості, комісія за надання кредиту становить 17,25 відсотка від суми кредиту, а у разі порушення строків повернення кредиту передбачено нарахування неустойки.
Судом встановлено, що вказаний договір укладено в електронній формі шляхом використання відповідачкою одноразового ідентифікатора, що є електронним підписом у розумінні Закону України «Про електронну комерцію».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір є домовленістю сторін, оформленою в електронній формі, а електронний підпис одноразовим ідентифікатором є належним способом підтвердження волевиявлення особи.
Крім того, відповідно до статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятись у письмовій (у тому числі електронній) формі, а електронний документ, який містить всі істотні умови договору та підписаний сторонами, є належним доказом його укладення.
Таким чином, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли договірні правовідносини кредитування, а укладений договір є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.
Разом з тим, судом встановлено, що кредитодавець виконав свої зобов`язання за договором, а саме надав відповідачці грошові кошти у розмірі 5050 грн, що підтверджується: електронною платіжною інструкцією № e839b9bd-4605-491d-a4b8-2c63047bebff від 11.08.2025 року, яка містить відомості про ініціювання платіжної операції щодо перерахування грошових коштів у розмірі 5050 грн на картковий рахунок відповідачки, довідкою ТОВ «Європейська платіжна система» № КД-000020636 від 02.01.2026 року, відповідно до якої підтверджено прийняття до виконання платіжної інструкції та фактичне завершення платіжної операції з перерахування грошових коштів на платіжну картку відповідачки; листом кредитодавця від 23.12.2025 року, яким підтверджено факт перерахування коштів відповідачці на виконання умов кредитного договору; розрахунком заборгованості, в якому відображено дату видачі кредиту – 11.08.2025 року, суму кредиту – 5050 грн, а також відсутність будь-яких платежів з боку відповідачки, що свідчить про неповернення кредитних коштів; інформацією щодо банківської картки (BIN НОМЕР_1 ), відповідно до якої встановлено, що картка належить АТ КБ «ПриватБанк», що узгоджується з іншими доказами у справі щодо способу перерахування кредитних коштів. Окрім цього, судом було витребувано з АТ КА «Приватбанк» інформацію, згідно якої на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано картку № НОМЕР_2 , а також, згідно виписки по рахунку з 11.08.2025 по 14.082025 року, дійсно було зараховано на рахунок відповідачки кошти в розмірі 5 050грн.
При цьому, суд враховує, що відповідно до положень Закону України «Про платіжні послуги» та нормативно-правових актів Національного банку України, документи, сформовані під час здійснення платіжних операцій, є первинними документами та мають належну доказову силу.
Таким чином, факт отримання відповідачкою кредитних коштів підтверджується належними та допустимими доказами.
Водночас, відповідачка свої зобов`язання за договором належним чином не виконала, доказів повернення кредитних коштів або сплати нарахованих платежів суду не надала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
Згідно з розрахунком позивача, заборгованість відповідачки за договором кредиту становить 20386,86 грн, яка складається з суми основного боргу, процентів, комісії та неустойки.
Судом також встановлено, що право вимоги за вказаним договором кредиту перейшло до позивача на підставі договору факторингу №16/09/25 від 16.09.2025 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі. Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у тому обсязі та на тих умовах, які існували на момент переходу цих прав.
Отже, ТОВ «Деал Фінанс Груп» є належним кредитором у даних правовідносинах та має право вимагати від відповідачки виконання зобов`язання.
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, відповідно до якої неповідомлення боржника про відступлення права вимоги не звільняє його від обов`язку виконання зобов`язання, а лише надає право виконати його первісному кредитору. Оцінюючи заявлені позовні вимоги, суд виходить з наступного.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання (стаття 610 ЦК України).
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, невиконання відповідачкою умов договору свідчить про наявність підстав для стягнення заборгованості.
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідачки неустойки, суд зазначає наступне.
Згідно ст.549 ЦК України вбачається, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно із ч.3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.18 Прикінцевих та Перехідник положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
З огляду на вищевказане, стягнення заборгованості за пенею/неустойкою за договором у розмірі 10 100 грн. не підлягає задоволенню.
Водночас вимоги про стягнення основного боргу, процентів та комісії є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та відповідають умовам договору і вимогам чинного законодавства.
Відтак, відповідачка була обізнана зі всіма істотними умовами договору, у тому числі щодо розміру процентної ставки, строку кредитування та порядку повернення кредитних коштів, і добровільно погодився на такі умови.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами та санкціями за користування кредитом є доведеними та обґрунтованими.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідачки слід стягнути в користь позивача судові витрати.
Щодо вимоги позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Згідно з матеріалів справи, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем подані: договір про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, витягу з Акту №6-ДІЛ від 08.01.2026 р. приймання-передачі наданої правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги № 22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025, витяг з Акту приймання передачі справ на надання правничої допомоги за Договором про надання правничої допомоги №22-08/25/ДІЛ від 22.08.2025 року, платіжна інструкція на підтвердження оплати наданої правничої допомоги, ордер серія АХ №1287256 від 03.09.2025 р., свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серія ПТ №2099 від 03.04.2018 р., довіреність в порядку передоручення на представлення інтересів адвокатом.

Представник позивача просить стягнути витрати за надання професійної правничої допомоги на загальну суму 4 500 грн.
Під час вирішення питання про стягнення витрат на професійну правову допомогу, суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц у постанові від 19.02.2020 року. Так, суд наголосив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Важливими є також висновки у постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, де визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Відтак, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу у заявленому розмірі є завищеними, враховуючи категорію справи та час, який захисник міг би потратити на підготовку матеріалів. В цій частині заявлених вимог слід стягнути з відповідачки витрати на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн, що буде співрозмірним, на думку суду, з ринковими цінами адвокатських послуг, та складністю вказаної цивільної справи.
Керуючись: ст. ст. 512, 526, 543, 1054 ЦК України, ст. ст. 10-13, 76-81, 141, 263-265, 280-282 ЦПК України,- 
у х в а л и в:
позов задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» заборгованість за договором № 6556819 від 11 серпня 2025 року у розмірі 10 286 (десять тисяч двісті вісімдесят шість) грн 86 коп., з яких: 5050 грн 00 коп. - сума заборгованості за основною сумою боргу, 4365 грн 73 коп. - сума заборгованості за відсотками, 871 грн 13 коп. - сума заборгованості за комісією. 
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» 2662,40 грн. (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 копійок) судового збору.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 3 000грн. (три тисячі гривень). В решті вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку ст. 284-285 ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом 30 днів з дня його ухвалення безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 
Сторони в справі:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Деал Фінанс Груп», код ЄДРПОУ:44280974, місцезнаходження: Київська область, м. Ірпінь, вул. Садова, 31/33.
Відповідачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .
  Суддя	  	 І.  Є.  Зима