ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"23" лютого 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2320/25	

Господарський суд Одеської області у складі:
судді С.В. Літвінова
при секретарі Т.О. Липі 
розглянувши справу за позовом ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ОГУРИ ІВАНА ІВАНОВИЧА (53500, Дніпропетровська обл., Томаківський р-н, Селище міського типу Томаківка, вул. Франка, будинок 15-б, ЄДРПОУ 32831521) до відповідачів: 1. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АДОНАРА АГРО” (01103, місто Київ, вулиця Залізничне шосе, будинок 47, ЄДРПОУ 41578884; 2. ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “БУРЗАН КАРГО” (65082, Одеська обл., місто Одеса, вул. Приморська (Приморський р-н), будинок 15/17, ЄДРПОУ 43614280 про стягнення 
за участю представників: 
від позивача: Мартинів А.І. 
від відповідачів: не з`явився
ВСТАНОВИВ: ФЕРМЕРСЬКЕ ГОСПОДАРСТВО ОГУРИ ІВАНА ІВАНОВИЧА звернулось до Господарського суду Одеської області з позовом до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «АДОНАРА АГРО» та до ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «БУРЗАН КАРГО» про стягнення:
з ТОВ «АДОНАРА АГРО» у розмірі 132 319,02 грн, з яких: 87 532,34 грн – пеня, 35 465,93 грн – інфляційні втрати, 9 320,75 грн – 3% річних.
з ТОВ «БУРЗАН КАРГО» у розмірі 428 911,17 грн, з яких: 351 091,25 грн – основна сума боргу, 62 484,02 грн – інфляційні втрати, 15 335,90 грн – 3% річних.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, Позивач посилається на неналежне виконання Відповідачем-1 умов договору поставки в частині оплати поставленого товару, а також на невиконання Відповідачем-2 обов`язку зі сплати переведеного боргу за договором про переведення боргу.
Ухвалою суду від 17.06.2025 позовну заяву залишено без руху.
19.06.2025 від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 23.06.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Запропоновано відповідачам протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали суду подати до суду відзив на позовну заяву оформлений відповідно до вимог ст.ст.165, 178 Господарського процесуального кодексу України (ГПК України). Встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив, оформлений відповідно до вимог ст.ст.166, 184 ГПК України. Встановлено відповідачу строк для подання заперечень із урахуванням вимог ст.ст.167, 184 ГПК України.
Відповідачі своїм правом на надання відзиву не скористалися.
Відповідно до ч.9 ст. 165 ГПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
За таких обставин, суд вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Відповідно до ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання учасника справи, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, якщо суд не визнав явку обов`язковою.
18.07.2025 від позивача надійшла заява про зміну предмета позову.
Ухвалами суду від 22.07.2025 та від 16.09.2025 учасників справи повідомлено про підготовче засідання.
26.11.2025 від позивача надійшла заява про уточнення та зменшення позовних вимог.
Ухвалою суду від 04.12.2025 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті в засіданні суду.
Позивач позовні вимоги підтримав, просить їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві.
У судовому засіданні 23.02.2026р. було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
Розглянувши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
24.08.2022 між ФЕРМЕРСЬКИМ ГОСПОДАРСТВОМ ОГУРИ ІВАНА ІВАНОВИЧА (Постачальник, Позивач) та ТОВ «АДОНАРА АГРО» (Покупець, Відповідач-1) укладено договір поставки товару №240822/R/O-AA, за яким Постачальник зобов`язався поставити, а Покупець — прийняти та оплатити насіння ріпаку врожаю 2022 року. 
Відповідно до Специфікації №1 від 24.08.2022, погоджено поставку 200 т товару із загальною вартістю 2 839 999,92 грн з ПДВ, строк поставки — з 24.08.2022 по 15.09.2022, а оплата мала здійснюватися шляхом перерахування 100% коштів по факту завантаження партії товару у транспорт Покупця (п. 6.1. Договору). 
На виконання умов договору Постачальник поставив товар, що підтверджується видатковими накладними №12 від 25.08.2022, №13 від 29.08.2022, №14 від 31.08.2022, при цьому загальна кількість відвантаженого товару склала 201,33 т на суму 2 858 885,92 грн (з ПДВ). Претензій щодо виконання Постачальником договору з боку Покупця не заявлялося. 
Водночас Покупець здійснив оплату лише частково, що підтверджується платіжними дорученнями №2223 від 25.08.2022, №2231 від 29.08.2022 та №2243 від 31.08.2022, і в повному обсязі за поставлений товар не розрахувався, заборгованість за поставлений товар склала 351 091,25 грн.
14.09.2023 ТОВ «АДОНАРА АГРО» направило гарантійний лист із зобов`язанням погасити заборгованість у сумі 351 091,25 грн до 31.12.2023, однак зобов`язання виконано не було. 
27.12.2023 між ТОВ «АДОНАРА АГРО», ТОВ «БУРЗАН КАРГО» (Відповідач-2) та ФГ ОГУРИ І.І. укладено договір про переведення боргу №271223/AA-БК-О, за яким борг у сумі 351 091,25 грн переведено на ТОВ «БУРЗАН КАРГО» (нового боржника), який мав сплатити його Позивачу протягом 120 робочих днів, тобто до 12.06.2024, однак оплату не було здійснено.
З метою досудового врегулювання спору Позивач направив Відповідачу-2 (новому боржнику) претензію №23 від 18.12.2024, яка була отримана адресатом, однак залишена без відповіді та без виконання. 
Неналежне виконання Відповідачами своїх грошових зобов`язань за договором поставки товару № 240822/R/O-AA від 24.08.2022 та договором про переведення боргу № 271223/AA-БК-О від 27.12.2023 стало підставою для звернення Позивача до Господарського суду Одеської області з позовом про стягнення з Відповідача-1 132 319,02 грн, з яких: 87 532,34 грн пені, 35 465,93 грн інфляційних втрат, 9 320,75 грн 3% річних, та з Відповідача-2 428 911,17 грн, з яких: 351 091,25 грн основного боргу, 62 484,02 грн інфляційних втрат, 15 335,90 грн 3% річних.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши норми чинного законодавства суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір, який в силу вимог частини 1 статті 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 521 ЦК України правочин щодо заміни боржника у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, з якого виникло відповідне зобов`язання, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ст. 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до вимог статті 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 625 ЦК України Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплачує за нього певну грошову суму.
Згідно зі ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо інший строк оплати не встановлений договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Спірні правовідносини за своєю правовою природою є відносинами поставки товару, що виникли з договору поставки №240822/R/O-AA від 24.08.2022 та регулюються положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України. Разом з тим, у подальшому між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Позивачем укладено договір про переведення боргу №271223/AA-БК-О від 27.12.2023, яким здійснено заміну боржника у частині грошового зобов`язання (основного боргу), що відповідає приписам статей 520– 521 ЦК України. Договір про переведення боргу є тристороннім та підписаний кредитором, що підтверджує надання згоди на заміну боржника у зобов`язанні, передбаченої статтею 520 ЦК України.
Судом встановлено, що Позивач виконав свій обов`язок з поставки товару, що підтверджується видатковими накладними №12 від 25.08.2022, №13 від 29.08.2022, №14 від 31.08.2022, а Відповідач-1 прийняв товар без зауважень щодо його кількості та якості. Водночас Відповідач-1 оплатив товар частково, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у сумі 351 091,25 грн, належних доказів її погашення матеріали справи не містять.
Судом також встановлено, що 27.12.2023 між Відповідачем-1, Відповідачем-2 та Позивачем укладено договір про переведення боргу №271223/AA-БК-О, за умовами якого на Відповідача-2 переведено борг у сумі 351 091,25 грн, тобто лише суму основного боргу без урахування штрафних санкцій. Відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України заміна боржника у зобов`язанні допускається за згодою кредитора, укладений сторонами договір про переведення боргу підтверджує зміну боржника у частині основного зобов`язання.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення.
Згідно зі ст. 551 ЦК України розмір неустойки встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Вимога Позивача про стягнення з Відповідача-2 основної суми боргу 351 091,25 грн є обґрунтованою. Оскільки Відповідач-2 не виконав зобов`язання у строк, визначений договором про переведення боргу (120 робочих днів, тобто до 12.06.2024), наявні підстави для застосування наслідків прострочення грошового зобов`язання, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, у заявленому Позивачем розмірі.
Щодо Відповідача-1 суд виходить з того, що за умовами договору про переведення боргу переведено лише основний борг, тоді як вимоги Позивача про стягнення з Відповідача-1 пені (як договірної відповідальності) та нарахувань, заявлених Позивачем у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, ґрунтуються на умовах договору поставки та приписах статті 625 ЦК України. 
Відповідно до пункту 10.3 договору поставки у разі прострочення оплати товару Покупець сплачує пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення.
Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 78 ГПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому суд звертає увагу на те, що згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. І хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Саме такі висновки викладені у рішенні ЄСПЛ від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України».
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі.
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи докази у справі в їх сукупності, законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджені належними доказами, наявними в матеріалах справи та підлягають задоволенню повністю.
Подані Позивачем розрахунки пені, інфляційних втрат та 3% річних судом перевірено, відповідачами контррозрахунків, заперечень та доказів погашення заборгованості не надано. При цьому розрахунок пені, інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення з Відповідача-1, здійснено за період з 07.09.2022 по 26.07.2023, а розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення з Відповідача-2, — за період прострочення з 13.06.2024 (наступного дня після спливу строку виконання, визначеного договором про переведення боргу) по 26.11.2025. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі: з Відповідача-1 — 132 319,02 грн, з Відповідача-2 — 428 911,17 грн.
Нарахування інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення з Відповідача-1, здійснено на суму простроченого грошового зобов`язання (351 091,25 грн) за період до укладення договору про переведення боргу, коли боржником у зобов`язанні виступав Відповідач-1. Нарахування інфляційних втрат та 3% річних, заявлених до стягнення з Відповідача-2, здійснено на суму основного боргу 351 091,25 грн за період після спливу строку виконання, визначеного договором про переведення боргу.
Заяви про застосування позовної давності, у тому числі спеціальної позовної давності до вимог про стягнення неустойки (статті 258, 267 ЦК України), від відповідачів до суду не надходили.
Клопотань про зменшення розміру пені/неустойки (ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України) відповідачами не заявлено; підстав для зменшення розміру пені з урахуванням встановлених судом обставин та наданих доказів судом не встановлено.
У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій відповідачів та рішення ухвалено на користь Позивача, згідно зі ст. 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору, які підлягають розподілу між сторонами, складають 8 418,45 грн та покладаються на відповідачів пропорційно розміру задоволених вимог: з Відповідача-1: 1 984,78 грн, з Відповідача-2: 6 433,67 грн.
Керуючись ст. ст. 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:
1. Позовні вимоги задовольнити повністю.
2. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “АДОНАРА АГРО” (01103, місто Київ, вулиця Залізничне шосе, будинок 47, ЄДРПОУ 41578884) на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ОГУРИ ІВАНА ІВАНОВИЧА (53500, Дніпропетровська обл., Томаківський р-н, Селище міського типу Томаківка, вул. Франка, будинок 15-б , ЄДРПОУ 32831521) 132 319 (сто тридцять дві тисячі триста дев`ятнадцять) грн 02 коп, з яких: 9 320,75 грн – 3% річних, 35 465,93 грн – інфляційні втрати, 87 532,34 грн – пеня та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 984,78грн.
3. Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ “БУРЗАН КАРГО” (65082, Одеська обл., місто Одеса, вул. Приморська (Приморський р-н), будинок 15/17, ЄДРПОУ 43614280) на користь ФЕРМЕРСЬКОГО ГОСПОДАРСТВА ОГУРИ ІВАНА ІВАНОВИЧА (53500, Дніпропетровська обл., Томаківський р-н, Селище міського типу Томаківка, вул. Франка, будинок 15-б , ЄДРПОУ 32831521) 428 911 (чотириста двадцять вісім тисяч дев`ятсот одинадцять) грн 17 коп, з яких: 351 091,25 грн – основний борг, 62 484,02 грн – інфляційні втрати, 15 335,90 грн – 3% річних та витрати по сплаті судового збору в розмірі 6433,67грн.
Наказ видати після набрання рішення законної сили.
Повний текст рішення складено 05 березня 2026 р.
Відповідно до ст. 241 Господарського процесуального кодексу України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя С.В. Літвінов