Справа № 462/8113/21 Головуючий у 1 інстанції: Гедз Б.М. 
Провадження № 22-ц/811/1291/25 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 березня 2026 року м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., 
секретаря – Хоцяновича О.В.,
з участю: позивача  ОСОБА_1 , 
відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною,
встановив:
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. 
Зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_1 брати участь у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Визначено ОСОБА_1 способи його участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без присутності ОСОБА_2 , відповідно до розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 про встановлення днів побачень із малолітнім сином ОСОБА_3 : кожну суботу місяця з 08 год. 30 хв. ОСОБА_1 завозить сина на плавання, а потім до 13 год. 00 хв. відвозить дитину за адресою проживання: АДРЕСА_1 ; другу та четверту неділю місяця з 11.00 год. до 14.00 год. 
В іншій частині позову відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 07 серпня 2023 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року – без змін.
07.03.2025 року відповідач ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами, в якій просила: поновити їй строк на подання такої заяви, скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року і провадження у справі закрити за відсутністю предмета спору.
Як на нововиявлену обставину відповідачка покликалась на те, що постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №462/4186/22 визнано незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 », яке було підставою для звернення позивача ОСОБА_1 з позовом у даній справі і ухвалення рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року про визначення способів його участі у вихованні сина відповідно до вказаного вище розпорядження. 
В обґрунтування поважності причин пропуску строку на звернення із заявою про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами  ОСОБА_2  покликалась на те, що постанову Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року вона отримала 11.11.2024 року, однак, з 04.11.2024 року по 10.01.2025 року перебувала на безперервному амбулаторному та стаціонарному лікуванні, з 10.01.2025 року по 22.01.2025 року – здійснювала догляд за хворою дитиною, а з 17.02.2025 року по 04.03.2025 року знову перебувала на амбулаторному лікуванні. 
Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_2 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року у справі №462/8113/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною.
Ухвалу суду оскаржила відповідач ОСОБА_2 , просила її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження за нововиявленими обставинами та продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги покликалася на те, що суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження і оцінки доказів, а також допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали.
Відповідачка не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що процесуальний строк для подання заяви про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року слід обчислювати з моменту, коли вона дізналася про факт скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року.
В цьому контексті відповідачка наголошує, що у справі №462/4186/22 визнання незаконним рішення органу опіки та піклування як окремий спосіб захисту порушених прав та інтересів застосований Верховним Судом у зв`язку з тим, що таке рішення має значення для самостійної підстави регулювання сімейних відносин.
Додає, що у випадку, якщо б Верховний Суд вважав інакше, то констатував би його незаконність у мотивувальній частині своєї постанови, адже, задовольняючи ту чи іншу позовну вимогу, ефективність обраного позивачем способу захисту у конкретній ситуації визначає суд (в даному випадку – визначив Верховний Суд).
Звертає увагу, що зміст нововиявленої обставини, на яку вона покликається у своїй заяві, полягає в тому, що в разі, коли судове рішення було ухвалене на підставі правового акта індивідуальної дії, який за подальшим рішенням суду був визнаний незаконним, відповідні положення такого правового акта не можуть вважатися законними підставами для ухвалення судового рішення. Що ж стосується обставини скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559, то така не існувала в об`єктивній дійсності на момент ухвалення судового рішення про перегляд якого вона звернулася, та, відповідно, не може бути підставою для його перегляду за нововиявленими обставинами, тому вона на вищевказану обставину, як на нововиявлену обставину, у своїй заяві не покликалася.
Крім того, зазначає, що вона повідомила суд, що пропустила строк на подання заяви з поважних причин, через свою тривалу важку хворобу та хворобу дитини.
При цьому, вважає, що судом безпідставно не враховано її перебування на стаціонарному лікуванні в КНП ЛОР «ЛОКЛ» у період з 15.11.2024 року по 02.12.2024 року (діагноз: бактеріальна пневмонія не уточнена, гостра інфекція верхніх дихальних шляхів, не уточнена), а також те, що вона здійснювала догляд за малолітнім сином, який перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «3-я міська поліклініка міста Львова» з 10.01.2025 року, а так як 10.01.2025 року вона ще сама перебувала на листку непрацездатності, а 11.01.2025 року та 12.01.2025 року – вихідні дні, перебувала на листку непрацездатності по догляду за малолітньою дитиною з 13.01.2025 року по 22.01.2025 року. 
За таких обставин, вважає, що з належних правових підстав, підтверджених документально, клопотала про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року, оскільки така заява була подана 07.03.2025 року, в межах тридцятиденного строку після отримання постанови Верховного Суду від 23.10.2024 року у справі №462/4186/22, протягом якого вона не перебувала на лікуванні і не була зайнята доглядом за хворою дитиною.
За позицією відповідачки, внаслідок неправильного дослідження та оцінки наданих нею доказів, суд неправильно встановив обставини, які мають значення для справи, та, відповідно, дійшов помилкового висновку про ненадання доказів на обґрунтування наявності обставин, які об`єктивно унеможливлювали чи перешкоджали зверненню до суду у визначений ЦПК України тридцятиденний строк. 
В судове засідання апеляційного суду 03.03.2026 року третя особа не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була належним чином повідомлена, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто у її відсутності.
Ухвалення та проголошення судового рішення відкладено на 17.03.2026 року о 09:20, з урахуванням періоду перебування одного із членів колегії суддів у відпустці з 09 по 13 березня 2026 року включно.
Заслухавши пояснення відповідача в підтримання апеляційної скарги, заперечення позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Частиною першою статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
За вимогами пункту 1 частини першої статті 424 ЦПК України, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, – учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
У пункті 1 частини другої статті 424 ЦПК України вказано, що з урахуванням приписів частини першої цієї статті заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами може бути подана з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, – не пізніше трьох років з дня набрання таким судовим рішенням законної сили.
Строки, визначені у частині другій статті 424 ЦПК України, не можуть бути поновлені (ч.3 ст.424 ЦПК України).
Питання процесуальних строків, порядок їх обчислення та наслідки пропущення процесуальних строків врегульований главою 6 розділу І ЦПК України.
Так, зокрема, згідно з частиною першою статті 127 ЦПК України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Судом встановлено, що рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року, яке просить відповідачка переглянути за нововиявленими обставинами, набрало законної сили 07 серпня 2023 року, тому, звернувшись із заявою 07.03.2025 року, відповідачка не пропустила присічного трирічного строку, встановленого пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України, а отже, норма частини третьої статті 424 цього Кодексу не застосовується, тому, за наявності поважних причин пропуску, строк, визначений у пункті 1 частини першої статті 424 ЦПК України, може бути поновлений судом.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року за нововиявленими обставинами, відповідачка просила скасувати це рішення і провадження у справі закрити за відсутністю предмета спору, пов`язуючи, зокрема, з відсутністю підстави для звернення позивача до суду з позовом – відсутність розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ».
При цьому, відповідачка покликається на встановлення цієї обставини, а саме: визнання незаконним цього розпорядження судовим рішенням в іншій справі – у справі №462/4186/22 за позовом ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування розпорядження, відшкодування моральної шкоди.
Як встановлено судом першої інстанції, рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року, ухваленим у вказаній вище справі №462/4186/22, позов ОСОБА_2 в інтересах малолітнього ОСОБА_3 задоволено частково. Розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 » скасовано. В іншій частині заявлених вимог – відмовлено. 
Постановою Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року у справі 462/4186/22, апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення суду першої інстанції – залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2024 у справі №462/4186/22 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року та постанову Львівського апеляційного суду від 21 грудня 2023 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання незаконним розпорядження – скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким визнано незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559 «Про встановлення днів побачень гр. ОСОБА_1 з малолітнім сином ОСОБА_3 ». В решті, названі судові рішення – залишено без змін.
Разом з тим, як правильно вказав суд першої інстанції, відсутність розпорядження, шляхом його скасування у судовому порядку, первинно встановлено рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року, відтак, початок перебігу тридцятиденного строку, визначеного пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України, необхідно обчислювати з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування цієї обставини (відсутність розпорядження).
При цьому, на переконання колегії суддів, не має значення в який спосіб настала ця обставина, шляхом скасування розпорядження чи визнання його незаконним, а оскільки обставина відсутності розпорядження внаслідок його скасування судом настала раніше (рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 травня 2023 року в цій частині відповідачкою не оскаржувалось), тому й початок перебігу строку необхідно пов`язувати з настанням саме цієї події.
Окрім того, колегія суддів звертає увагу, що предметом спору, який вирішений рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 06 лютого 2023 року, яке просить переглянути відповідачка за нововиявленими обставинами, є визначення батькові, який проживає окремо від дитини, способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею, тому наявність письмового висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання спору в такій категорії справ є обов`язковим, проте, не визначальним для суду (ч.ч.5, 6 ст.19 СК України), а отже, такий висновок, в даному випадку – оформлений розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 20.11.2019 року №1559, є одним із доказів, які суд досліджує і оцінює у сукупності з іншими.
Водночас, у частині четвертій статті 423 ЦПК України зазначено, що не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами: 1) переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи; 2) докази, які не оцінювались судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність визначених процесуальним законом підстав для поновлення відповідачці строку і відкриття провадження за нововиявленими обставинами.
Доводи апеляційної скарги про те, що заява була подана відповідачкою 07.03.2025 року, в межах тридцятиденного строку після отримання нею постанови Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року у справі №462/4186/22, протягом якого вона не перебувала на лікуванні і не була зайнята доглядом за хворою дитиною, є безпідставними, оскільки за приписами статті 125 ЦПК України лише зупинення провадження у справі зупиняє перебіг процесуальних строків, а не обставини, якими заявник обґрунтовує поважність причин для поновлення пропущеного строку, в даному випадку – хвороба відповідачки та її дитини.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не вказують на наявність визначених процесуальним законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваної ухвали, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – залишити без змін. 
Керуючись ст.ст.367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд
ухвалив:
апеляційну скаргу  ОСОБА_2 залишити без задоволення. 
Ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 12 березня 2025 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухваленняя, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 березня 2026 року. 

Головуючий        С.М. Бойко
Судді:         С.М. Копняк
А.В. Ніткевич