ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/25098/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати позивачу щомісячної грошової винагороди (додаткової) у розмірі 20100,00 грн, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 (пропорційно дням його перебування в розпорядженні командира - за період з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року);
- стягнути з відповідача на користь позивача 41496,54 грн невиплаченої додаткової грошової винагороди - за період з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема у період з 15.05.2024 року по 18.10.2025 року – у Військовій частині НОМЕР_1 . Зазначає, що 27.09.2024 року в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , внаслідок дії ударної хвилі, отримав бойове травмування, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. Крім того, 29.12.2024 року в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, внаслідок ворожого артилерійського обстрілу, отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини. Вказує, що згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2025 року №15 позивача зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 . Згідно довідки військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 поранення, на підставі ст.ст.75в, 62б, 61в графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2025 року №291 позивача, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , 18.10.2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби – АДРЕСА_2 . 17.10.2025 року позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 20100,00 грн, передбачену абз.8 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їхнім сім`ям під час дії воєнного стану» (далі – Постанова №168), пропорційно дням його перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року. Однак листом відповідача від 31.10.2025 року №10178 вих. відмовлено у задоволенні рапорту позивача, мотивуючи тим, що висновок військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 не відповідає умовам, визначеним наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та, як наслідок, унеможливлює застосування положення щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн. Вважаючи вказану бездіяльність відповідача протиправною, а свої конституційні права та гарантії на належний соціальний захист – порушеними та такими, що потребують захисту, позивач звернувся до суду з даним позовом. Просить позов задовольнити повністю.
У встановлений судом строк від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому посилається на те, що відповідно до вимог розділу XXXIV «Особливості виплати додаткової винагороди на період дії воєнного стану» наказу Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року, щомісячна додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень (пропорційно часу перебування у розпорядженні) передбачена виключно для військовослужбовців, які у зв`язку з пораненням, контузією, травмою або каліцтвом, пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців, та зараховані у розпорядження відповідних командирів. Зазначає, що у довідці військово-лікарської комісії №2025-0813-1032-5653-3 від 15.08.2025 року, виданій позивачу, зазначено: «Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони». Таким чином, вказує, що оскільки у висновку ВЛК відсутнє формулювання «обмежено придатний» чи «непридатний до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців», відтак зазначений висновок ВЛК не відповідає умовам, визначеним наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та унеможливлює застосування положення щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн. Враховуючи викладене, вважає, що позовні вимоги позивача є безпідставними та необґрунтованими. Просить відмовити у їх задоволенні повністю.
Ухвалою судді від 29.12.2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , проходить військову службу у Збройних Силах України, зокрема у період з 15.05.2024 року по 18.10.2025 року – у Військовій частині НОМЕР_1 , та є учасником бойових дій.
27.09.2024 року в районі населеного пункту Часів Яр Донецької області, внаслідок дії ударної хвилі, позивач отримав бойове травмування, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, а саме – «Мінно-вибухову травму. Закриту черепно-мозкову травму. Струс головного мозку. Акубаротравму. Забій лівого плеча». Травма не пов`язана із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час отримання бойового травмування солдат ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом кевларовий). Вказане підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_2 від 05.10.2024 року №904А.
29.12.2024 року в районі населеного пункту АДРЕСА_1 , внаслідок ворожого артилерійського обстрілу, отримав поранення, пов`язане з виконанням обов`язків військової служби під час захисту Батьківщини, а саме – «Мінно-вибухова травма, вогнепальне осколкове дотичне поранення лівого стегна та гомілки з дефектом м`яких тканин, вогнепальне осколкове сліпе поранення лівої кисті правої гомілки та стегна». Поранення не пов`язане із вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення та не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження. Під час отримання бойового травмування солдат ОСОБА_1 перебував у засобах індивідуального захисту (бронежилет, шолом). Вказане підтверджується довідкою Військової частини НОМЕР_1 від 18.01.2025 року №439.
Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2025 року №15 позивача зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 .
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 поранення, одержане ОСОБА_1 29.12.2024 року – так, пов`язане із захистом Батьківщини; відповідно до класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості дана травма відноситься до тяжких. На підставі ст.ст.75в, 62б, 61в графи ІІ Розкладу хвороб позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони.
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 18.10.2025 року №291 позивача, який перебуває у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , 18.10.2025 року виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку із вибуттям до нового місця служби – м.Львів. 
17.10.2025 року (вх.№37963 від 18.10.2025 року) позивач звернувся до відповідача із рапортом, в якому просив нарахувати та виплатити додаткову винагороду у розмірі 20100,00 грн, передбачену абз.8 п.1-1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, пропорційно дням його перебування у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року. 
Листом відповідача від 31.10.2025 року №10178 вих. відмовлено у задоволенні рапорту позивача, мотивуючи тим, що висновок військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 не відповідає умовам, визначеним наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та, як наслідок, унеможливлює застосування положення щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн.
Не погодившись із зазначеною відмовою відповідача, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України. Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спеціальним законом, який визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їхнього соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям і членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі є Закон України від 20.12.1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-XII; у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ст.1-2 цього Закону, військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами. У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Згідно з ч.1 ст.9 Закону №2011-ХІІ, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
Приписами ч.4 ст.9 Закону №2011-ХІІ встановлено, що грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності. Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 року строком на 30 діб.
У подальшому, Указами Президента України воєнний стан неодноразово продовжувався. Станом на дату розгляду справи воєнний стан в Україні триває.
Статтею 9-2 Закону №2011-XII визначено, що під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 року №168 (далі - Постанова №168; у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) установлено, що на період дії воєнного стану для військовослужбовців передбачена виплата додаткової винагороди.
Пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 року №3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» установлено, зокрема, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним з виконанням обов`язків військової служби щодо захисту Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без урахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до дня закінчення перебування у розпорядженні (дня виключення із списків особового складу під час звільнення з військової служби) таким військовослужбовцям щомісячно виплачуються оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень;
Згідно п.4 цього Закону, Кабінету Міністрів України: вжити заходів щодо прийняття та/або оновлення нормативно-правових актів центральних органів виконавчої влади, що випливають із цього Закону.
На виконання абзаців 2-8 п.2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 28.06.2023 року №3161-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо окремих питань, пов`язаних із проходженням військової служби під час дії воєнного стану» Постанову №168 доповнено п.п.1-1 та 1-2.
Так, відповідно до положень абз.7 п.1-1 Постанови №168 (застосовується з 01.06.2023 року) установлено, що військовослужбовцям, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, визнані військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців та зараховані у розпорядження відповідних командирів, протягом двох місяців з дня зарахування у розпорядження (без врахування часу перебування у відпустці та на лікуванні) виплачується грошове забезпечення (без урахування додаткової винагороди) за останньою займаною посадою у повному обсязі. Після перебування у розпорядженні понад два місяці і до закінчення перебування у розпорядженні таким військовослужбовцям щомісяця виплачується оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років та додаткова винагорода у розмірі 20100 гривень.
Аналогічне положення міститься у п.2 розділу XXXIV «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018 року (далі - Порядок №260; у редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин).
Таким чином, визначальним для виплати цієї винагороди є: отримання поранення, (контузії, травми або каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; визнання військово-лікарською комісією обмежено придатними до військової служби або непридатними до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців; зарахування у розпорядження відповідного командира; перебування у такому розпорядженні понад два місяці (до дня закінчення перебування в розпорядженні).
Як встановлено судом та й не заперечується сторонами:
- 29.12.2024 року позивач отримав тяжке поранення, пов`язане із захистом Батьківщини;
- згідно довідки військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3, на підставі ст.ст.75в, 62б, 61в графи ІІ Розкладу хвороб, позивача визнано придатним до служби у військових частинах забезпечення ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
- наказом командира Військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 17.01.2025 року №15 позивача зараховано у розпорядження командира Військової частини НОМЕР_1 ;
- з моменту видання наказу від 17.01.2025 року №15 період перебування позивача у розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 перевищив два місяці (до 18.10.2025 року).
Разом з тим, відповідач заперечує право позивача на отримання додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн (у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні), мотивуючи тим, що висновок військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 не відповідає умовам, визначеним наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, та, як наслідок, унеможливлює застосування положення щодо виплати додаткової винагороди у розмірі 20100,00 грн.
Даючи оцінку вказаному, суд враховує, що 04.05.2024 року набув чинності Закон України від 21.03.2024 року №3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист», яким, серед іншого, скасовано статус «обмежено придатний».
Наказом Міністерства оборони України від 27.04.2024 року №262 затверджено зміни до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, які також набрали чинності 04.05.2024 року.
Відповідно до внесених змін, визначено такі категорії придатності:
непридатні до військової служби з виключенням із військового обліку;
придатні до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони;
тимчасово непридатні. Потребують лікування, відпустки, звільнення від виконання службових обов`язків;
придатні.
Разом з тим, зміни до Постанови №168 та Порядку №260 в частині заміни статусу «обмежено придатний» не внесені.
Суд звертає увагу, що правовідносини, які виникають у процесі реалізації встановленої державою гарантії для військовослужбовців на отримання належного їм розміру грошового забезпечення, мають базуватися на принципі юридичної визначеності. Цей принцип, як складова елемента верховенства права, не дозволяє державі посилатися на відсутність або недосконалість нормативного акта, що визначає механізм реалізації прав, якщо саме право чітко закріплене законом.
Суд критично оцінює аргументи відповідача щодо невідповідності формулювання у довідці військово-лікарської комісії від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3 вимогам Порядку №260 з огляду на наступне.
Законом України від 21.03.2024 року №3621-IX було фактично змінено класифікацію придатності до військової служби, в результаті чого статус «обмежено придатний» був замінений на категорію «придатний до служби у військових частинах забезпечення, ТЦК та СП, ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони».
Отже, термін «обмежено придатний», який досі міститься у Постанові №168 та Порядку №260, за своїм змістовим та правовим наповненням є тотожним новому формуванню придатності, яке встановлено щодо позивача довідкою ВЛК від 15.08.2025 року №2025-0813-1032-5653-3. Обидва статуси описують стан здоров`я особи, яка має обмеження щодо виконання бойових завдань у повному обсязі, але може проходити службу в підрозділах забезпечення чи штабних структурах.
Суд наголошує, що особа має право розраховувати на стабільність норм, що визначають її право на соціальне забезпечення. Зміна термінології на рівні закону не повинна призводити до звуження обсягу вже існуючих прав військовослужбовця. Відмова у виплаті лише через те, що Кабінет Міністрів України або Міністерство оборони України вчасно не привели текст підзаконних актів (Постанови №168 та Порядку №260) у відповідність до термінології Закону №3621-IX, є свідченням довільного обмеження законних прав позивача.
Дана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 21.11.2018 року у справі №824/166/15-а, де зазначено, що держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає, та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідач, не нарахувавши та не виплативши позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168, у розмірі 20100,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні, а саме – з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року включно, допустив протиправну бездіяльність.
Як наслідок, з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів позивача слід зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 у розмірі 20100,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування в розпорядженні, а саме – з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року включно.
Щодо вимоги про стягнення додаткової грошової допомоги, суд зазначає, що така вимога є передчасною. Відповідно до чинного законодавства, процесу виплати додаткової грошової винагороди обов`язково передує етап її нарахування уповноваженим на те органом. Оскільки станом на момент розгляду справи відповідачем не приймалося рішення про призначення такої виплати та не здійснювалося її нарахування, суд не може підміняти собою суб`єкта владних повноважень та здійснювати стягнення спірної допомоги.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А, згідно ч.1 ст.90 цього ж Кодексу, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 72-77, 134, 139, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20100,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме – з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року включно.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ: НОМЕР_3 ) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП: НОМЕР_4 ) додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 20100,00 грн у розрахунку на місяць пропорційно часу перебування ОСОБА_1 в розпорядженні командира Військової частини НОМЕР_1 , а саме – з 16.08.2025 року по 17.10.2025 року включно.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.