ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 522/902/26
Провадження № 1-кп/522/2384/26
16 лютого 2026 року    місто Одеса
Приморський районний суд міста Одеси у складі:
Головуючого судді - ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,
за участю сторін кримінального провадження:
прокурорів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
захисника – ОСОБА_5 ,
обвинуваченого – ОСОБА_6 ,
представника потерпілої – ОСОБА_7 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12025162510001052, відомості про яке внесено 02.08.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, відносно:
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вулька, Дрогичинського району, Брестської області, Білорусь, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, зареєстрованого за адресою:   АДРЕСА_1 , на момент затримання фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді стрільця 1 спеціалізованого 3 штурмового спеціалізованого взводу штурмової спеціалізованої роти військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», раніше судимого:
-09.02.2017 вироком Центрального суду рф до 10 років та 6 місяців позбавлення волі, 04.05.2018 Херсонським районним судом Херсонської області вирок переведений згідно з законодавством України (вважати засудженим за ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 3 ст. 68, ч. 1 ст. 70 КК України до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців), змінений вироком від 23.09.2019 року Вознесенського районного суду Миколаївської області, 09.12.2024 року відповідно до п. 2 ч.1 ст. 81 КК України звільнений умовно -достроково від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, –
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем призваним на військову 
службу під час мобілізації та проходячи військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов?язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 37, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1 - 4 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України, 02 серпня 2025 року, приблизно о 00:40 годині, діючи в умовах воєнного стану, керуючись протиправним, раптово виниклим прямим умислом та корисливим мотивом, з метою відкритого викрадення чужого майна, знаходячись на тротуарі вулиці біля будівлі № 64 по вул. Базарній в місті Одесі, підійшов ззаду до ОСОБА_8 , та застосував до неї насильство, яке не було небезпечним для її життя та здоров`я та виразилося у тому, що він обхватив ОСОБА_8 привою рукою за шию та повалив її на землю, після чого сівши зверху, почав масою свого тіла притискати до землі потерпілу, яка чинила опір, схопивши її за руки та сидячи колінами на її ногах.
Далі, після того як ОСОБА_8 внаслідок фізичного опору звільнилася та почала тікати, ОСОБА_6 , керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, діючи відкрито, шляхом ривку, зірвавши з плеча, відкрито викрав належний їй мобільний телефон марки «Iphone», моделі «16 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_2 , IMEI2: НОМЕР_3 , корпус чорного кольору, вартістю 60872,73 гривень. 
Разом з викраденим майном ОСОБА_6 з місця події зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим причинив ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 60872,73 гривень.
Умисні дії ОСОБА_6 які виразились у відкритому викраденні чужого майна 
(грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану, кваліфіковані за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав у повному обсязі, та пояснив суду, що дійсно при вказаних у обвинувальному акті обставинах він, з 01.08.2025 року на 02.08.2025 року він йшов додому по вулиці Преображенській кут Базарна через те, що вже була ніч побачив, як засвітився телефон та у зв`язку із тим, що в нього не було грошових коштів, в нього з`явилось бажання забрати телефон, щоб в майбутньому його перепродати. Після чого він підбіг до потерпілої, штовхнув її правим плечем та хотів вихватити телефон, але не зміг. Коли обвинувачений штовхнув потерпілу корпусом вона впала, та почала чинити опір відбиваючись руками та ногами, а він обхватив потерпілу правою рукою за шию після чого сівши зверху, почав масою свого тіла притискати її до землі, сидячи колінами на її ногах, розплутав мотузку та забрав мобільний телефон. Після цього потерпіла почала тікати від обвинуваченого, який почав бігти за нею, але не наздогнав. Коли він зрозумів, що по-тихому заволодіти телефоном потерплої в нього не вийшло, він просто йшов по центру міста, очікуючи, коли його затримають. На телефон потерпілої телефонували, він взяв слухавку, та повідомив, що готовий віддати телефон. Приблизно через півтори години після цього його затримали. Коли він побачив машину співробітників поліції він "скинув" телефон, після чого в нього перевірили документи, обшукали та затримали. Зазначив, що у скоєному щиро покаявся і зробив для себе належні висновки, а тому просив суворо його не карати. Цивільний позов визнав частково, а саме моральну шкоду в розмірі 100 000 тисяч гривень та на професійну правничу допомогу в розмірі 15 000 тисяч гривень.
Оскільки в судовому засіданні обвинувачений повністю визнав свою провину в інкримінованому йому органом досудового розслідування кримінальному правопорушенні, погодився з кваліфікацією вчиненого ним діяння, а так само визнав всі фактичні обставини його вчинення, а прокурор не висловив жодних заперечень щодо встановлених обставин, суд, заслухавши думку учасників судового провадження, за відсутності їх заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, переконавшись у тому, що всі зазначені особи правильно розуміють зміст встановлених обставин, в порядку ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
На підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені показами обвинуваченого, наданим ним безпосередньо в судовому засіданні, які відповідають всім фактичним обставинам інкримінованого ОСОБА_6 діяння і ніким не оспорюються, суд приходить до переконання, що діяння, які вчинене обвинуваченим дійсно мало місце, воно містять склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і ОСОБА_6 винуватий у його вчиненні, так як він здійснив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану. 
Так, статтею 9 Конституції України визначено, що чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до позиції, викладеної у рішенні ЄСПЛ «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року, складовими елементами принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.
Відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд повинен враховувати ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, що скоїла кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання необхідне та достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до положень ст. 66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає його щире каяття. 
Відповідно до положень ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_6 , суд визнає рецидив кримінальних правопорушень. 
При призначенні покарання ОСОБА_6 суд, відповідно до положень ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий, майновий злочин, не одружений, із середньою освітою, офіційно не працевлаштований, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації, має постійне місце мешкання, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, а тому приходить до висновку, що покарання у вигляді позбавлення волі буде необхідним та достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.
Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, давши їм оцінку, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєного ним злочину, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства. 
В даному випадку, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначає, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи» (п. 38 Рішення у справі «Ізмайлов проти Росії» від 16 жовтня 2008 року), за переконанням суду, таке покарання та принцип його призначення повністю досягне мети його застосування та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки і не становитиме для нього особистого надмірного тягаря, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Частиною 4 ст. 71 КК України передбачено, що остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 , був засуджений 09.02.2017 вироком Центрального суду рф до 10 років та 6 місяців позбавлення волі, 04.05.2018 Херсонським районним судом Херсонської області вирок переведений згідно з законодавством України (вважати засудженим за ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 3 ст. 68, ч. 1 ст. 70 КК України до відбуття покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років 6 місяців), зміна вироку 23.09.2019 року Вознесенським районним судом Миколаївської області, 09.12.2024 року відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 81 КК України звільнений умовно достроково від відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі для проходження військової служби за контрактом на 5 місяців 28 днів.
Таким чином, при призаченні ОСОБА_9 остаточного покарання, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 К України, необхідно до покарання за цим вироком часткового приєднати не відбуту частину покарання завироком від 04.05.2018 року Херсонського районного суду Херсонської області, яким вирок переведений згідно з законодавством України за ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 3 ст. 68, ч. 1 ст. 70 КК України, який було змінено 23.09.2019 року вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області.
Судом встановлено, що 02.08.2025 року обвинуваченого ОСОБА_6 було затримано та ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 04.08.2025 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси було продовжено та закінчується 27.03.2026 року, включно.
Згідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день.
Таким чином, суд вважає за необхідне в строк основного покарання, призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі, зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 02.08.2025 року. 
Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід рахувати з моменту звернення вироку до виконання. 
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний у відношенні ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою залишити без змін.
Крім того, до провадження суду в порядку ст. 128 КПК України, надійшов цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_10 – адвоката ОСОБА_11 в якому позивач просить суд стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 в рахунок відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди у розмірі 200 000 (двісті тисяч) гривень та на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.
Положеннями ч. 1 ст. 128 КПК України встановлено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 23 ЦК України).
Відповідно до п.3 Постанови від 31.03.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди) із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 травня 2001 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.
Встановлене Конституцією України та законами України право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, а також одним із засобів захисту порушених цивільних прав та інтересів, які передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України.
Статтею 23 ЦК України, передбачено, що розмір моральної шкоди визначає суд з урахуванням певних обставин, а саме залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках та інше. Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.
Як вбачається з цивільного позову, в частині обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, представник потерпілої зазначає, що відповідач спричинив потерпілій сильних моральних та душевних страждань, адже сама подія нападу на особу, а особливо з поєднанням сексуального насильства є сильним душевним хвилюванням для будь-якої людини різного віку. Враховуючи те, що потерпіла є дівчиною достатньо худорлявої та тендітної структури тіла, остання отримали численні травми у вигляді синців та садин, які встановлені відповідними експертизами. Також внаслідок вчинення протиправних дій обвинуваченим, потерпілій було завдано й психологічних порушень, оскільки самі дії ОСОБА_6 такі як: обхват руками за шию, повалення на землю, впирання колінами на ноги, притискання масою тіла до землі, прокус губи, зняття спідньої білизни, хватання за руки, обмеження у русі є діями, які спричиняють психологічний тиск та порушення, що призвело до моральних страждань потерпілою.
При цьому, суд констатує, що цивільний позивач та її представник не виконали визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довела перед судом заявлений нею розмір моральної шкоди.
Визначаючи розмір відшкодування потерпілій понесеної нею моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі №752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.
Позивачем не доведено перед судом заподіяння їй моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої.
Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілої ОСОБА_8 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілій в розмірі 100 000 гривень, оскільки саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої, на переконання суду, є достатньою для розумного задоволення моральних потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_6 .
Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрат на правову допомогу у розмірі 80 000 гривень 00 копійок, суд приходить до наступного висновку.
Суд вважає обґрунтованими доводи цивільного позову в частині стягнення з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 80 000 гривень 00 копійок, які підлягають задоволенню в повному обсязі, що підтверджується долученими до позову документами на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу та стягнення цих витрат, зокрема: копією витягу договору про надання правової допомоги від 13.08.2025 року №559; копією додаткової угоди №1 до договору про надання правової допомоги №559 від 13.08.2025 року; ордером на надання правничої допомоги ОСОБА_8 №559 від 13.08.2025 року; копією свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю №003278, видане на підставі рішення Ради адвокатів Одеської області від 16.05.2018 року №10; копією квитанції №1394085 від 13.08.2025 року на суму 80 000 гривень 00 копійок.
З урахуванням наведеного, цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_10 – адвоката ОСОБА_11 до обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню.
Долю речових доказів, відомості про які надано прокурором в судовому засіданні, слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України наступним чином:
- оптичний диск із відеозаписом, відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 02.08.2025 року - зберігати у матеріалах кримінального провадження №12025162510001052; 
- мобільний телефон марки «Iphone» моделі «16 Pro Maх», в корпусі чорного кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , відповідно до зберігальної розписки – вважати повернутим належному власнику ОСОБА_8 ;
- навушники «Airpods» моделі «А2031», з серійним номером GT6ZMHFRLX2Y, прилад нагрівання тютюну марки IQOS ILUMA, у корпусі рожевого кольору та зв`язку ключів, відповідно до зберігальної розписки – вважати повернутим належному власнику ОСОБА_8 ;
- мобільний телефон марки «Хіаоmі», моделі «Redmi 9A», у корпусі сірого кольору, з IМЕІ1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , в корпусі червоного кольору, із сім-карткою НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Хіаomі», моделі «Redmi 4A», у корпусі чорного кольору, з IМЕI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , без сім-карти, рюкзак чорного кольору з написом «Nike», футболка чорного кольору з написом «Calvin Klein Jeans», кросівки з білою підошвою з написом «Sport 150», які були вилучені в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до сей пакету Національної поліції України з індивідуальним номером №PSP4022656 - повернути належному власнику ОСОБА_6 . 
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні № 12025162510001052 відсутні.
На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 8, 9, 100, 124, 127, 368, 370- 374,394 КПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і призначити йому покарання у виді 7-ми (семи) років позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком від 04.05.2018 року Херсонського районного суду Херсонської області, яким вирок переведений згідно з законодавством України за ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 307, 69-1, ч. 3 ст. 68, ч. 1 ст. 70 КК України, який було змінено 23.09.2019 року вироком Вознесенського районного суду Миколаївської областіта остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7-ми (семи) років 3-х (трьох) місяців позбавлення волі. 
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 строк попереднього його ув`язнення у період з 02.08.2025 року по день набрання вироком законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. 
Строк відбування покарання ОСОБА_6 необхідно рахувати з моменту звернення вироку до виконання. 
Запобіжний захід ОСОБА_6  у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної сили залишити без змін.
Цивільний позов, поданий представником ОСОБА_7  в інтересах ОСОБА_8 до ОСОБА_6 – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь  ОСОБА_8 моральну шкоду у розмірі 100 000 (сто тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у сумі 80 000 (вісімдесят тисяч) гривень.
Речові докази у кримінальному провадженні № 12025162510001052, а саме:
- оптичний диск із відеозаписом, відповідно до постанови слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_12 від 02.08.2025 року - зберігати у матеріалах кримінального провадження №12025162510001052; 
- мобільний телефон марки «Iphone» моделі «16 Pro Maх», в корпусі чорного кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , відповідно до зберігальної розписки – вважати повернутим належному власнику ОСОБА_8 ; 
- навушники «Airpods» моделі «А2031», з серійним номером GT6ZMHFRLX2Y, прилад нагрівання тютюну марки IQOS ILUMA, у корпусі рожевого кольору та зв`язку ключів, відповідно до зберігальної розписки – вважати повернутим належному власнику ОСОБА_8 ;
- мобільний телефон марки «Хіаоmі», моделі «Redmi 9A», у корпусі сірого кольору, з IМЕІ1: НОМЕР_4 , IMEI2: НОМЕР_5 , в корпусі червоного кольору, із сім-карткою НОМЕР_6 , мобільний телефон марки «Хіаomі», моделі «Redmi 4A», у корпусі чорного кольору, з IМЕI1: НОМЕР_7 , IMEI2: НОМЕР_8 , без сім-карти, рюкзак чорного кольору з написом «Nike», футболка чорного кольору з написом «Calvin Klein Jeans», кросівки з білою підошвою з написом «Sport 150», які були вилучені в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України та поміщено до сей пакету Національної поліції України з індивідуальним номером №PSP4022656 - повернути належному власнику ОСОБА_6 . 
Вирок суду набирає законної сили після спливу тридцяти денного строку, встановленого ст. 395 КПК України для його оскарження. Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. 
Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з часу отримання вироку суду.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копія вироку в порядку ст. 376 КПК України негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору і не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя:     ОСОБА_1