П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/2649/24-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Левицький Василь Костянтинович 
Суддя-доповідач - Смілянець Е. С. 
02 березня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Смілянця Е. С. 
суддів: Полотнянка Ю.П.  Драчук Т. О. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Вірідіс Буд" до Головного управління ДПС у Чернівецькій області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд”, звернулося в суд із позовом, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 05.06.2024 №0000060190409.
Чернівецький окружний адміністративний суд рішенням від 27.06.2025 позов задовольнив повністю.
Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Чернівецькій області від 05.06.2024 № 0000060190409.
Стягнув на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд” за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області судові витрати (судовий збір) в сумі 3028,00 грн.
Стягнув на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд” витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області.
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Вважає, що дана справа не характеризується наявністю виключної правової проблеми, не стосується встановлення значного обсягу фактичних обставин справи, що потребувало подання великої кількості письмових доказів та вжиття дій щодо їх збирання, справа розглянута в порядку спрощеного провадження. Таким чином, сума витрат на правничу допомогу є неспіврозмірною з складністю справи, обсягом роботи адвоката.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що судом першої інстанції розгляд справи проведено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, повно та всебічно досліджено наявні у справі докази та надано їм належну оцінку, а зроблені висновки у справі є правильними і законними.
Додатково клопоче про стягнення з апелянта судові витрати пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн.
Згідно з положеннями ч. 3 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст.ст. 311, 263 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що Товариство з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд” (вул. Головна, 265В, оф. 2, м. Чернівці, код ЄДРПОУ 41842539) зареєстроване як юридична особа 29.12.2017 та взяте на облік як платник податків (а.с. 14).
Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується витягом з Реєстру платників податку на додану вартість від 25.01.2018 № 1824124500011 (а.с. 15).
На підставі підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20, пункту 75.1 статті 75, у порядку статті 76 Податкового кодексу України, ГУ ДПС у Чернівецькій області проведено камеральну перевірку позивача щодо дотримання порядку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування до таких податкових накладних з податку на додану вартість в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, за результатами якої складено акт камеральної перевірки від 10.05.2024 № 4917/ж5/24-13-04-09/41842539 (а.с. 17).
За наслідками проведеної перевірки встановлено порушення позивачем вимог, встановлених пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, а саме: перевищення термінів реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, в Єдиному державному реєстрі податкових накладних, а саме: податкових накладних, які зареєстровано в ЄРПН з порушенням граничних термінів їх реєстрації в ЄРПН на 1 день.
Не погоджуючись з висновком акту камеральної перевірки, 24.05.2024 позивач подав до ГУ ДПС у Чернівецькій області заперечення на акт камеральної перевірки від 10.05.2024 № 4917/ж5/24-13-04-09/41842539 (а.с. 18 - 19).
04.06.2024 відповідач листом повідомив позивача, що висновки, викладені в акті камеральної перевірки від 10.05.2024 № 4917/ж5/24-13-04-09/41842539 відповідають чинному законодавству, а заперечення до акту перевірки, - залишено без задоволення (а.с. 20).
На підставі висновків акту камеральної перевірки, 05.06.2024 Головне управління ДПС у Чернівецькій області винесено податкове повідомлення-рішення за формою "Н" № 0000060190409, яким за затримку реєстрації податкових накладних до 15 календарних днів на суму податку на додану вартість 421866,80 грн, до позивача застосовано штраф у розмірі 10% у сумі 42186,68 грн (а.с. 22).
Вказане податкове повідомлення-рішення відповідач направив на адресу позивача рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке отримане останнім 10.06.2024 , про що свідчить роздруківка трекінгу Укрпошти (а.с. 25).
Вважаючи податкове повідомлення-рішення протиправним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Так, відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів регулює Податковий кодекс України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до підпункту 14.1.60 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України ЄРПН - реєстр відомостей щодо податкових накладних та розрахунків коригування, який ведеться центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову та митну політику, в електронному вигляді згідно з наданими платниками податку на додану вартість електронними документами.
За приписами підпункту 14.1.265 пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України штрафна санкція (фінансова санкція, штраф) - плата у вигляді фіксованої суми та/або відсотків, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи, а також штрафні санкції за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Відповідно до пункту 201.1 статті 201 Податкового кодексу України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно із пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в ЄРПН та надати покупцю за його вимогою.
При цьому, платник податку має право зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних податкову накладну та/або розрахунок коригування, складені починаючи з 1 липня 2015 року, в яких загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Якщо сума, визначена відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній та/або розрахунок коригування, які платник повинен зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних, то платник зобов`язаний перерахувати потрібну суму коштів із свого поточного рахунку на свій рахунок в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Відповідно до пунктів 200-1.1, 200-1.2 статті 200-1 Податкового кодексу України система електронного адміністрування податку на додану вартість забезпечує автоматичний облік в розрізі платників податку: суми податку, що містяться у складених та отриманих податкових накладних та розрахунках коригування, зареєстрованих в Єдиному реєстрі податкових накладних; суми податку, сплачені платниками при ввезенні товару на митну територію України; суми поповнення та залишку коштів на рахунках в системі електронного адміністрування податку на додану вартість; суми податку, на яку платники мають право зареєструвати податкові накладні та розрахунки коригування до податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних; інші показники, які згідно з вимогами пункту 34 підрозділу 2 розділу XX "Перехідні положення" цього Кодексу враховуються під час обрахунку суми податку, обчисленої за формулою, визначеною пунктом 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу. Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Платникам податку автоматично відкриваються рахунки в системі електронного адміністрування податку на додану вартість. Розрахунки з бюджетом у системі електронного адміністрування податку на додану вартість здійснюються з цих рахунків, крім випадку, передбаченого абзацом другим пункту 87.1 статті 87 цього Кодексу. Для відкриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію податкової та митної політики, надсилає центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в якому відкриваються рахунки платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, реєстр платників, в якому зазначаються назва платника, податковий номер та індивідуальний податковий номер платника.
Відповідно до пункту 200-1.4 статті 200-1 Податкового кодексу України на рахунок у системі електронного адміністрування ПДВ платника зараховуються кошти: а) з поточного рахунку такого платника в сумах, необхідних для збільшення розміру суми, що обчислюється відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу; б) з поточного рахунку такого платника в сумах, недостатніх для сплати до бюджету узгоджених податкових зобов`язань з цього податку; в) з рахунків платників, відкритих у відповідних органах казначейства для проведення розрахунків з погашення заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію, опалення та постачання гарячої води, послуги з централізованого водопостачання, водовідведення, що вироблялися, транспортувалися та постачалися населенню та/або іншим підприємствам централізованого питного водопостачання та водовідведення, які надають населенню послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, яка виникла у зв`язку з невідповідністю фактичної вартості теплової енергії та послуг з централізованого водопостачання, водовідведення, опалення та постачання гарячої води тарифам, що затверджувалися та/або погоджувалися органами державної влади чи місцевого самоврядування, а рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України про Державний бюджет України; г) з бюджету в сумах надміру сплачених грошових зобов`язань з ПДВ, повернутих платнику податків у порядку, встановленому пункту 43.41 статті 43 цього Кодексу.
З рахунку у системі електронного адміністрування ПДВ платника перераховуються кошти до державного бюджету в сумі податкових зобов`язань з ПДВ, що підлягає сплаті за наслідками звітного податкового періоду, та на поточний рахунок платника податку за його заявою, яка подається до контролюючого органу у складі податкової звітності з ПДВ, у розмірі суми коштів, що перевищує суму задекларованих до сплати до бюджету податкових зобов`язань та суми податкового боргу з податку. При цьому перерахування коштів на поточний рахунок платника може здійснюватися у разі відсутності перевищення суми податку, зазначеної у складених податкових накладних, складених у звітному періоді та зареєстрованих у ЄРПН, над сумою податкових зобов`язань з податку за операціями з постачання товарів/послуг, задекларованих у податковій звітності з ПДВ у цьому звітному періоді (пункт 200-1.5 статті 200-1 Податкового кодексу України).
Таким чином, платник ПДВ на дату виникнення податкових зобов`язань зобов`язаний скласти податкову накладну та зареєструвати її в ЄРПН у визначені пунктом 201.10 статті 201 Податкового кодексу України строки, порушення яких є підставою для застосування до платника податку штрафних санкцій. При цьому, платник податку має право зареєструвати податкову накладну в ЄРПН, в якій загальна сума податку не перевищує суму, обчислену відповідно до пункту 200-1.3 статті 200-1 цього Кодексу.
Сукупність наведених норм у взаємозв`язку дає підстави для висновку про те, що обов`язок щодо реєстрації у визначені Податковим кодексом України строки податкових накладних, платник податків може реалізувати лише за наявності суми податку (реєстраційного ліміту) на рахунку у системі електронного адміністрування податку на додану вартість. При цьому відповідний розмір податку визначається також шляхом додавання до інших показників загальної суми поповнення з поточного рахунку платника податку рахунка в системі електронного адміністрування податку, в тому числі й коштів у разі проведення органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, розрахунків за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам з подальшим спрямуванням коштів відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України" в рахунок погашення заборгованості з податку.
Відповідно, проведення органом, що здійснює казначейське обслуговування бюджетних коштів, розрахунків за рахунок субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам впливає на розмір податку, на який платник податків має право зареєструвати податкові накладні.
Згідно абз. 14 пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків: для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені; для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
У разі порушення таких строків застосовуються штрафні санкції згідно з цим Кодексом.
Відповідно до пункту 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції з постачання товарів/послуг, що звільняються від оподаткування податком на додану вартість; податкової накладної/розрахунку коригування, складеної на операції, що оподатковуються за нульовою ставкою; податкової накладної, складеної відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу у разі здійснення операцій, визначених підпунктами "а" - "г" цього пункту, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до статті 199 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної; податкової накладної, складеної відповідно до абзацу одинадцятого пункту 201.4 статті 201 цього Кодексу, та розрахунку коригування, складеного до такої податкової накладної) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 і 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Системний аналіз викладених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що порушення платником податку на додану вартість граничного строку реєстрації податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних є підставою для застосування до такого платника прогресивної шкали штрафу в залежності від кількості днів порушення строку реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування, а також штрафу за відсутність реєстрації податкових накладних та розрахунків коригування.
Механізм відкриття та закриття рахунків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість (далі - податок), особливості складення податкових накладних та розрахунків коригування кількісних і вартісних показників до податкових накладних (далі - розрахунки коригування) у такій системі, а також механізм проведення розрахунків з бюджетом з використанням зазначених рахунків регулює Порядок електронного адміністрування податку на додану вартість, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 16.10.2014 № 569 «Деякі питання електронного адміністрування податку на додану вартість" (далі - Порядок № 569).
Пунктом 12 Порядку № 569 визначено, що якщо сума, обчислена відповідно до пункту 9 цього Порядку, є меншою, ніж сума податку в податковій накладній, яку платник податку повинен зареєструвати в Реєстрі, такий платник перераховує необхідну суму коштів з поточного рахунка на електронний рахунок (в тому числі на додаткові електронні рахунки).
ДПС автоматично обчислює суму податку, на яку платник податку має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі. Платник податку має право отримувати у ДПС інформацію про стан свого електронного рахунка (в тому числі додаткових, електронних рахунків), а також суму податку, на яку він має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Реєстрі (пункт 13 цього Порядку).
Казначейство подає ДПС в розрізі платників податку інформацію про суми поповнення електронних рахунків (в тому числі додаткових електронних рахунків) та залишків на таких рахунках (пункт 14 Порядку № 569).
Отже, платник податку може зареєструвати податкові накладні у Єдиному реєстрі податкових накладних за умови наявності достатньої суми коштів на його електронному рахунку в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, яка б відповідала загальній сумі податку за податковими накладними.
Постановою Кабінету Міністрів України № 1246 від 29.12.2010 затверджено Порядок ведення Єдиного реєстру податкових накладних (далі за текстом - Порядок № 1246).
У пункті 1 Порядку № 1246 зазначено, що цей Порядок визначає механізм внесення відомостей, що містяться у податковій накладній та/або розрахунку коригування кількісних і вартісних показників до неї, до Єдиного реєстру податкових накладних (далі - Реєстр).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 1246 операційний день триває в робочі дні з 8 години 00 хвилин до 20 години 00 хвилин. Технічне обслуговування та регламентні роботи, що потребують зупинки Реєстру, не проводяться протягом операційного дня, крім аварійних випадків. Якщо граничні строки реєстрації податкових накладних та/або розрахунків коригування припадають на вихідний, святковий або неробочий день, такий день вважається операційним днем.
Відповідно до пункту 13 Порядку № 1246 за результатами перевірок, визначених пунктом 12 цього Порядку, формується квитанція про прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування (далі - квитанція).
Квитанція в електронній формі надсилається платнику податку протягом операційного дня та є підтвердженням прийняття або неприйняття, або зупинення реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування. Примірник квитанції в електронній формі зберігається в ДПС (п. 14 Порядку № 1246).
Водночас, згідно з підпунктом 69.18 пунктом 69 підрозділу 10 розділу XX ПК України (в редакції Закону № 2120-ІХ від 15.03.2022 «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану») тимчасово, на період до припинення або скасування воєнного стану на території України, з метою захисту прав платників, збереження та захисту даних надання електронних сервісів та приймання електронних документів від платників податків здійснюються у робочі дні з 08 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв.
При цьому, статтею 109 Податкового кодексу України також передбачено, що податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Верховний Суд у постановах від 16.02.2022 у справі № 380/527/20, від 07.03.2023 у справі № 822/1718/17, від 23.07.2019 у справі № 620/3609/18, від 03.05.2023 у справі № 280/1728/20 надаючи правову оцінку підставам застосування штрафних санкцій відповідно до пунктів 120-1.1, 120-1.2 статті 120-1 Податкового кодексу України, вказав, що законодавець передбачив можливість застосування до платника податків наслідків за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних лише за наявності його винної поведінки.
У позові позивач стверджував, що розуміючи нестачу коштів на власному ПДВ-рахунку №UA288999980385169000000345222, 13.01.2023 він вжив заходів щодо його поповнення на суму 378000,00 грн. На підтвердження наведеної обставини, позивач надав до суду платіжну інструкцією №1861 від 13.01.2023.
Дослідженням платіжної інструкції №1861 від 13.01.2023 встановлено, що 13.01.2023 позивач поповнив власний ПДВ-рахунок № UA288999980385169000000345222 на суму 378000,00 грн. Вказану платіжну інструкцію отримано банком 13.01.2023 о 13 год. 45 хв (а.с. 26).
Відповідно до інформації з електронного кабінету, Державна казначейська служба України отримала кошти поповнення ПДВ-рахунку ТОВ “Вірідіс Буд” на суму 378000,00 грн о 14 год. 21 хв. 13.01.2023 (а.с. 27).
Вищенаведене також підтверджується листом Державної казначейської служби України від 18.06.2024 вих. № 11-06-06/13353, наданим на адвокатський запит. Зокрема, в листі зазначено, що за даними обліку АС "Є-Казна ДОХОДИ" 13.01.2023 о 14 год 21 хв кошти в сумі 378000,00 грн зараховані на рахунок №UA288999980385169000000345222 відкритий ТОВ “Вірідіс Буд” в системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відповідно до платіжної інструкції №1861 від 13.01.2023 з призначенням платежу: «*;101;41842539; ПДВ за грудень 2022р.» (а.с .30).
Матеріалами справи також підтверджується, що в той же день, 13.01.2023 о 17 год. 31 хв. позивач надіслав на реєстрацію до Єдиного реєстру податкових накладних податкові накладні № 7 та № 9 від 28.12.2022, але отримав відмову у реєстрації податкових накладних № 7 від 28.12.2022 о 17:31:58 13.01.2023 та № 9 від 28.12.2022 о 17:31:59 13.01.2023 (а.с. 31, 32, 33, 34).
Дослідженням квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 13.01.2023 встановлено, що податкові накладні № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 доставлено до ДПС України, однак документи не прийнято, оскільки виявлено помилки, зокрема: документи не можуть бути прийняті, позаяк сума ПДВ в документах (212766,60 грн та 209100,20 грн) не може перевищувати суму ПДВ, на яку продавець має право зареєструвати податкові накладні/розрахунки коригування (46252,91 грн) (а.с. 33, 34).
Отже, причиною відмови в реєстрації податкових накладних стало відсутністю ліміту на рахунку ТОВ “Вірідіс Буд” в системі електронного адміністрування податку на додану вартість.
Також встановлено, що позивачем повторно подано до Державної податкової служби України для проведення реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних наступні податкові накладні: № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 (а.с. 35, 36).
Згідно квитанцій про реєстрацію податкової накладної/розрахунку коригування кількісних та вартісних показників до податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних від 16.01.2023, податкові накладні № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 доставлено до ДПС України та прийнято документи 16.01.2023 о 08:48:13 та 16.01.2023 о 08:48:28 (а.с. 35, 36).
При цьому, розглядом справи по суті встановлено, що позивачем не заперечувався факт реєстрації податкових накладних № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 з порушенням граничного терміну.
В обґрунтування відсутності вини в порушенні граничних термінів реєстрації податкових накладних № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 позивач зазначає, що ним вжито всіх необхідних заходів для своєчасної реєстрації вказаних податкових накладних, однак з незрозумілих причин та не з вини ТОВ “Вірідіс Буд” кошти, які були отримані Державною казначейською службою України 13.01.2023 о 14:21 год для поповнення ПДВ-рахунку ТОВ “Вірідіс Буд”, були зараховані на рахунок та збільшено ліміт тільки 13.01.2023 о 18:12 год, тобто після закінчення операційного дня, що унеможливило реєстрацію згаданих вище податкових накладних в Єдиному державному реєстрі податкових накладних.
Як вірно зазначає суд першої інстанції, наведені обставини свідчать, що порушення позивачем строків реєстрації податкових накладних № 7 від 28.12.2022 та № 9 від 28.12.2022 (1 день) відбулося не з його вини, оскільки ним були вчинені усі необхідні дії щодо зарахування коштів на спеціальний рахунок позивача з податку на додану вартість, у зв`язку з чим підстави для застосування до позивача штрафних санкцій, передбачених пунктом 120-1.1 статті 120-1 Податкового кодексу України, відсутні, як наслідок, суд першої інстанціхї обґрунтовано визнав протиправним та скасував оскаржуване податкове повідомлення-рішення.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції стосовно витрат на правничу допомогу, колегія суддів враховує наступне.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 134 КАС України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно ч. 4 ст. 134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт ( наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 6 та 7 ст. 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
З аналізу наведених правових норм, суд приходить до висновку, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.03.2018 у справі № 815/4300/17, від 11.04.2018 у справі № 814/698/16 та від 18.10.2018 у справі №813/4989/17.
Відповідно до змісту вимог про стягнення судових витрат, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача витрати понесені на правову допомогу у розмірі 10000 грн.
На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем надано: договір про надання правничої допомоги від 14.06.2024 та додаткову угоду № 1 від 14.06.2024 до вказаного договору; ордер про надання правничої допомоги від 19.06.2024; акт прийому наданих послуг від 19.06.2024 до договору про надання правничої допомоги від 14.06.2024; платіжну інструкцію № 2202 від 18.06.2024.
Таким чином, матеріали справи містять докази щодо понесених позивачем витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 5 ст. 134 КАС України).
Згідно ч. 7, 9 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Отже, витрати на надання правничої допомоги необхідно обраховувати, виходячи із реальної участі представника позивача в підготовці справи.
Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи відповідач не клопотав про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.
Отже, враховуючи наведені обставини, а також фактичний обсяг виконаної роботи та складність справи, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що розумно обґрунтованими є заявлені витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають компенсації позивачу за рахунок відповідача у розмірі 10000,00 грн.
Беручи до уваги складність справи, виконані адвокатом роботи (надані послуги), час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсяг наданих послуг та виконаних робіт, предмет спору та категорію (складність) справи, суд першої інстанції обґрунтовано стягнув на користь позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо клопотання представника позивача про стягнення з апелянта витрат на правову (правничу) допомогу в сумі 5000 грн, колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що для підтвердження витрат на правничу допомогу, пов`язану з апеляційним розглядом справи, надано до суду копії наступних документів: Договір про надання правничої допомоги від 14.06.2024, Додаткову угоду №2 від 25.07.2025, платіжну інструкцію №2571 від 30.07.2025 та Акт приймання наданих послуг №2 від 04.08.2025.
Зі змісту вказаних документів слідує, що адвокатом на користь товариства була надана правова (правнича) допомога на загальну суму 5000,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що дана справа віднесена до справ незначної складності, справа розглядалась в порядку письмового провадження, практика Верховного Суду зі спірних питань стала, а подача відзиву здійснювалась через електронний суд, тобто підготовка адвоката до участі у справі в суді апеляційної інстанції не потребувала значних затрат часу.
Враховуючи критерій реальності адвокатських витрат та критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг, колегія суддів вважає необґрунтованою оплату адвоката за написання відзиву на апеляційну скаргу у розмірі 5000 грн, яку необхідно зменшити до 2000 грн.
Водночас, колегія суддів зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Таким чином, зважаючи на те, що дана справа відноситься до незначної складності, розгляд справи відбувався в порядку письмового провадження, а рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не змінює, тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000 грн., відсутні.
При визначенні суми відшкодування витрат на професійну правничу допомогу суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зважаючи на вищевикладене, наявні підстави для часткового задоволення клопотання та стягнення за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд” витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 27 червня 2025 року - без змін.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Вірідіс Буд” витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 2000 грн за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Чернівецькій області. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених пп. "а"-"г" п.2 ч.5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий	 		Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Полотнянко Ю.П.    Драчук Т. О.