ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

09 березня 2026 року м. Житомир справа № 240/12606/25
категорія 112010200

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Єфіменко О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.04.2025 №063950008165 про відмову у призначенні дострокової йому пенсії за віком;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути його заяву від 25.03.2025 №4177/767 про призначення пенсії, зарахувати до страхового (загального) стажу період роботи на посаді каменяра Відкритого акціонерного товариства "Нептун" з 11.05.1995 по 27.10.1998, періоди роботи на посаді каменяра Закритого акціонерного товариства "Мособлстройтрест" (мовою оригіналу) з 29.11.2004 по 27.11.2005, з 01.06.2006 по 28.11.2006, з 06.12.2006 по 09.07.2007, з 10.07.2007 по 24.06.2008, з 20.03.2009 по 15.02.2010, з 04.05.2010 по04.04.2011, з 25.04.2011 по 21.03.2012, з 04.06.2012 по 15.04.2013, з 04.07.2013 по 13.05.2014, з 27.06.2014 по 10.05.2015, з 14.07.2015 по 01.06.2016, з 02.08.2016 по 01.07.2016 та прийняти рішення щодо призначення пенсії.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги ОСОБА_2 вказав на протиправність та безпідставність оскаржуваного рішення, прийнятого з підстав відсутності необхідного страхового стажу. Вважає, що таке рішення суперечить чинному законодавству України та порушує його конституційне право на гідне пенсійне забезпечення. Наголошує, що факт офіційного працевлаштування позивача, нарахування заробітної плати за спірний період та сплата страхових внесків підтверджується записами в трудовій книжці, трудовими договорами та довідками про доходи фізичної особи.
Ухвалою суду від 14.05.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрите провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні).
Представник Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області не скористався своїм процесуальним обов`язком на подання до суду відзиву на позов.
Позивач вважає, що оскаржуване рішення, яким відмовлено йому призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 у зв`язку із відсутністю необхідного стажу є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а тому звернувся до суду із даним позовом.
Положенням ч.5 ст.262, ч.1 ст.263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд вказує наступне.
Встановлено, що ОСОБА_1 , в період з 25.02.2022 по 31.12.2023 проходив військову службу по мобілізації у Військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується відповідними записами у військовому квитку НОМЕР_2 , копія якого міститься в матеріалах справи.
Відповідно до довідки №1643/убд від 27.02.2025 виданої Військовою частиною НОМЕР_1 позивач в період з 15.05.2022 по 01.08.2023, з 13.08.2023 по 23.11.2023, з 02.12.2023 по 31.12.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в н.п. Синьківка Харківської області, що підтверджується її копією, яка наявна в матеріалах справи. Позивачу встановлено статус учасника бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням серії НОМЕР_3 від 25.01.2024, копія якого наявна в матеріалах справи.
31.12.2023 позивача звільнено з військової служби на підставі підпункту "г" пункту 2 ч.4 ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", про що свідчить копія витягу із наказу № 371, що міститься в матеріалах справи.
Після досягнення 55 річного віку позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою від 25.03.2025 про призначення дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст. 115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яка розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області за принципом екстериторіальності.
За результатами розгляду заяви позивача Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області прийняло рішення № 0639500008165 від 01.04.2025, яким відмовлено в призначенні дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003.
Підставами для прийняття вказаного рішення слугував факт відсутності необхідного страхового стажу 25 років.
Позивач не погоджується із рішенням про відмову у призначенні йому дострокової пенсії за віком відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закону № 1058-IV та вважає, що йому безпідставно не зараховано усі періоди його роботи, в тому числі і на території росії, так як призначення та виплата пенсій в Україні здійснюється також на підставі міжнародних договорів (угод), що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення, а тому таке рішення протиправне та підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону № 1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року та з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Право громадян на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг регламентовано положеннями Закону № 1058-ІV.
За змістом положень п.4 ч.1 ст.115 Закон № 1058-ІV право на призначення дострокової пенсії за віком мають зокрема, військовослужбовці, особи начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейські, які брали участь у бойових діях, в антитерористичній операції в районах її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також ті, яким встановлено інвалідність внаслідок поранення, контузії, каліцтва, отриманих піл час захисту Батьківщини або під час виконання інших обов`язків військової служби (службових обов`язків), або внаслідок захворювання, пов`язаного з перебуванням на фронті, виконанням інтернаціонального обов`язку чи безпосередньою участю в антитерористичній операції в районах ЇЇ проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях в районах їх здійснення та/або безпосередньою участю у здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, - після досягнення чоловіками 55 років та за наявності страхового стажу не менше 25 років у чоловіків.
Пунктом 1 частини 1 статті 8 Закону № 1058-IV передбачено право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Згідно з ч.ч.1-2, 4 ст. 24 Закону № 1058-ІV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту а) частини першої статті 3 Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 (далі - Закон № 1788-XII) право на трудову пенсію мають особи, зайняті суспільно корисною працею, при додержанні інших умов, передбачених цим Законом особи, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, кооперативах (у тому числі за угодами цивільно-правового характеру), незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, або є членами колгоспів та інших кооперативів, - за умови сплати підприємствами та організаціями страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Згідно з ч.1 ст. 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Положеннями пункту а) частини третьої статті 56 Закону № 1788-XII передбачено, що до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів за умови сплати страхових внесків.
Згідно з ст. 66 Закону № 1788-XII до заробітку для обчислення пенсії включаються всі види оплати праці (виплат, доходу), на які відповідно до Закону України "Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування" нараховується збір на обов`язкове державне пенсійне страхування, в межах максимальної величини фактичних витрат на оплату праці найманих працівників, оподатковуваного доходу (прибутку), сукупного оподатковуваного доходу (граничної суми заробітної плати (доходу), з яких справляються страхові внески (збори) до соціальних фондів, що діяла на день одержання зазначеного заробітку (виплат, доходу).
Відповідно до статті 1 Закону 1058-ІV страхові внески - це кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - це роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
За дослідженими документами, які наявні в матеріалах справи встановлено, що спірні правовідносини у даній справі виникли з приводу призначення позивачу дострокової пенсії відповідно до п.4 ч.1 ст.115 Закон № 1058-ІV, як особі, що має статус учасника бойових дій. У той час, за позицією Пенсійного фонду у позивача не достатньо необхідного страхового стажу - 25 років, для призначення такої пенсії.
Щодо позовних вимог про зарахування трудової діяльності на посаді каменяра Відкритого акціонерного товариства "Нептун" у період з 11.05.1995 по 27.10.1998, слід зазначити наступне. 
Як свідчить зміст оскаржуваного рішення, за доданими документами до страхового стажу не зараховано період трудової діяльності з 11.05.1995 по 27.10.1998 згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_4 від 20.07.1992, оскільки записи до трудової книжки внесені з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, а саме: відсутня інформація про перейменування.
Порядок ведення (внесення записів) до трудових книжок врегульовано Інструкцією про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженою наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 17.08.1993 за № 110 (далі - Інструкція №58).
Пунктом 2.4 Інструкції № 58 передбачено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилами чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58, у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів (п. 4.1 Інструкції № 58).
Аналізуючи зазначені положення Інструкції № 58, суд дійшов висновку щодо того, що законодавцем покладено обов`язок ведення трудових книжок на адміністрацію підприємств, тому її неналежне ведення не може позбавити позивача права на включення спірного періоду роботи до його страхового стажу і на отримання пенсії з його врахуванням. Більше того, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" № 301 27.04.1993, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації. За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на викладене, позивач не може нести відповідальність за недотримання вимог Інструкції № 58 посадовими особами Центру зайнятості при заповненні його трудової книжки, відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
Оскільки право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, відтак слідує, що відповідач діяв протиправно відмовляючи позивачу у зарахуванні спірного періоду.
Згідно з відомостями трудової книжки (запис № 12 від 11.05.1995, у відомостях про роботу зазначено ЗАТ "Нептун", яке відповідно до наказу №2-к від 09.01.1997 перейменовано у Відкрите акціонерне товариство "Нептун"), на підставі наказу № 37к від 11.05.1995 позивача прийнято на посаду каменщика по четвертому розряду з правом працювати на висоті. Відповідно запису 14 вчиненого у трудовій книжці позивач з 27.10.1998 звільнений з работи відповідно до ст.38 Кодексу законів про працю України, за власним бажанням. Наявний відтиск печатки Відкритого акціонерного товариства "Нептун".
Внаслідок викладеного, період трудової діяльності з 11.05.1995 по 27.10.1998 підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача, оскільки запис про такий безпосередньо міститься в його трудовій книжці, яка є основним документом, що підтверджує трудову діяльність, загальний, безперервний та спеціальний стаж працівника.
Щодо позовних вимог про зарахування трудової діяльності періодів роботи на посаді каменяра Закритого акціонерного товариства "Мособлстройтрест" (мовою оригіналу) з 29.11.2004 по 27.11.2005, з 01.06.2006 по 28.11.2006, з 06.12.2006 по 09.07.2007, з 10.07.2007 по 24.06.2008, з 20.03.2009 по 15.02.2010, з 04.05.2010 по04.04.2011, з 25.04.2011 по 21.03.2012, з 04.06.2012 по 15.04.2013, з 04.07.2013 по 13.05.2014, з 27.06.2014 по 10.05.2015, з 14.07.2015 по 01.06.2016, з 02.08.2016 по 01.07.2016 суд зважає на наступне.
У ході судового розгляду справи встановлено, що за доданими документами до страхового стажу позивача не зараховано періоди трудової діяльності згідно з трудової книжки серії НОМЕР_5 від 29.11.2004, оскільки робота в російській федерації.
За доводами представника Пенсійного фонду з 01.01.2023 росія призупинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. 
При цьому, згідно з ст. 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка підписана та набрала чинності 13.03.1992, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають. Вказана Угода підписана Україною та російською федерацією та відповідно, була обов`язкова для застосування в спірний період державними органами вказаних держав.
Відповідно до статті 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн" від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Наведені положення вказаних міжнародних договорів передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Згідно з ст. 13 Угоди від 13.03.1992 кожний учасник цієї Угоди може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію. Дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення. Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відповідно до частини другої статті 24 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення та зупинення дії міжнародного договору України здійснюються: в) щодо міжнародних договорів, які укладено від імені Уряду України та які не потребували надання згоди на їх обов`язковість Верховною Радою України або затвердження Президентом України, а також щодо міжвідомчих договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України, - у формі постанови Кабінету Міністрів України.
Згідно з ч.1 ст. 25 Закону України "Про міжнародні договори України" припинення дії міжнародного договору України звільняє Україну від будь-якого зобов`язання щодо виконання договору і не впливає на права, зобов`язання чи правове становище України, що виникли в результаті виконання договору до припинення його дії.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійною забезпечення постановлено про вихід з Угоди про гарантії прав громадян-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13.03.1992 у місті Москві".
Листом Міністерства закордонних справ України від 29.12.2022 № 72/14-612-108210 повідомлено Міністерство юстиції України, що відповідно до пункту 11 Порядку ведення Єдиного державного реєстру нормативно-правових актів та користування ним, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.04.2001 № 376 (із змінами), після письмового повідомлення Виконавчого комітету Співдружності Незалежних Держав про рішення української сторони вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 року в м. Москва, зазначений міжнародний договір України припинить свою дію для України 19.06.2023.
Міністерство юстиції України у повідомленні від 10.01.2023, яке опубліковано у Офіційному віснику України від 10.01.2023, підтвердило припинення Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 для України 19.06.2023.
З огляду на визначені наслідки припинення дії міжнародного договору України необхідно дійти висновку, що денонсація Угоди від 13.03.1992 означає, що вказана Угода припинила породження зобов`язань для сторін у майбутньому, але не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників цієї Угоди, які виникли в результаті її виконання, - вони зберігаються і після припинення вказаної Угоди.
Закон не має зворотної дії в часі. До того ж не зарахування стажу роботи в період чинності міжнародної угоди, які працювали за межами України, у зв`язку з денонсацією угоди щодо пенсійного забезпечення з державами, - є неприпустимим, оскільки є порушенням правої визначеності як складового аспекту принципу верховенства права. Так, працюючи за межами України, за умови чинності в період роботи міжнародних договорів між Україною та російською федерацією, особа мала легітимні очікування щодо визнання Україною її трудового стажу та заробітку, здобутого на території російської федерації, для пенсійного забезпечення.
Україна вжила заходів щодо денонсації Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 лише в листопаді 2022, і вказана угода припинила свою дію для України 19.06.2023. 
Суд не погоджується із такими твердженнями представників відповідачів, оскільки жодних посилань на підстави відмови у зарахуванні такої трудової діяльності на території рф не навели, крім факту її припинення участі з 01.01.2023 в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Вказана Угода підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи в російській федерації, оскільки така була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Таким чином, під час судового розгляд справи встановлено, що факт роботи позивача на території рф, зокрема з 29.11.2004 по 27.11.2005 (за трудовим договором б/н), з 01.06.2006 по 28.11.2006 (за трудовим договором б/н), з 06.12.2006 по 09.07.2007 (за трудовим договором б/н), з 10.07.2007 по 24.06.2008 (за трудовим договором б/н), з 20.03.2009 по 15.02.2010 (за трудовим договором № від 16 ТД від 20.03.2009), з 04.05.2010 по 04.04.2011 (за трудовим договором № 23 від 04.05.2010), з 25.04.2011 по 21.03.2012 (за трудовим договором № 22 від 25.04.2011), з 04.06.2012 по 15.04.2013 (за трудовим договором № 32 від 04.06.2012), з 04.07.2013 по 13.05.2014 (за трудовим договором № 53 від 04.07.2013), з 27.06.2014 по 10.05.2015 (за трудовим договором № 199 від 26.06.2014), з 14.07.2015 по 01.06.2016 (за трудовим договором № 84 від 14.07.2015), з 01.08.2016 по 01.07.2017 (за трудовим договором № 46 від 02.08.2016) у "ЗАО "Мособлстройтрест"" (мовою оригіналу) на посаді каменяра 4 розряду. Копії трудових договорів містяться в матеріалах, копія яких міститься в матеріалах справи.
Крім того, трудова діяльність позивача у "ЗАО "Мособлстройтрест"" підтверджується довідками про доходи: № 189 від 27.06.2017 (за 2016 рік) та № 190 від 27.06.2017 (за 2017 рік). 
Тобто в періоди роботи позивача на території російської федерації Україна не вводила заборон на працевлаштування (в спірному випадку за сферою роботи позивача) її громадян на території російської федерації, а також визнавала для пенсійного забезпечення в Україні трудовий стаж та заробіток за вказані періоди роботи, здобуті на вказаній території.
З огляду на викладене така трудова діяльність підлягає зарахуванню до страхового стажу позивача.
Враховуючи встановлені під час розгляду справи обставини, суд вважає необґрунтованим та безпідставним не зарахування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області до стажу позивача періоди трудової діяльності у Відкритому акціонерному товаристві "Нептун" з 11.05.1995 по 27.10.1998 та трудову діяльність на території російської федерації.
З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області № 063950008165 від 01.04.2025 яким відмовлено позивачу у призначенні дострокової позивачу пенсії за віком є протиправним, а тому підлягає скасуванню. Заява позивача від 25.03.2025 підлягає повторному розгляду.
Частиною 2 статті 2 КАС України встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Згідно з статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За приписами статті 249 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини та, зокрема, рішення у справі "Серявін та інші проти України" від 10.02.2010, заява 4909/04, відповідно до п. 58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994, серія A, № 303-A, п. 29).
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 позивач звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, як учасники бойових дій, постраждалі учасники Революції Гідності, Герої України - у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.
Згідно з п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" № 3674-VI від 08.07.2011 сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Зважаючи на відсутність документально підтверджених судових витрат питання про їх розподіл судом не вирішується.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП: НОМЕР_6 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (вул. Олександра Борисенка, 7, м. Рівне, 33028. ЄДРПОУ: 21084076) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 01.04.2025 № 063950008165 про відмову ОСОБА_1 у призначенні дострокової йому пенсії за віком.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового (загального) стажу період роботи на посаді каменяра Відкритого акціонерного товариства "Нептун" з 11.05.1995 по 27.10.1998, періоди роботи на посаді каменяра Закритого акціонерного товариства "Мособлстройтрест" (мовою оригіналу) з 29.11.2004 по 27.11.2005, з 01.06.2006 по 28.11.2006, з 06.12.2006 по 09.07.2007, з 10.07.2007 по 24.06.2008, з 20.03.2009 по 15.02.2010, з 04.05.2010 по04.04.2011, з 25.04.2011 по 21.03.2012, з 04.06.2012 по 15.04.2013, з 04.07.2013 по 13.05.2014, з 27.06.2014 по 10.05.2015, з 14.07.2015 по 01.06.2016, з 02.08.2016 по 01.07.2016 та повторно розглянути його заяву від 25.03.2025 №4177/767 про призначення пенсії.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Єфіменко

Повний текст складено: 09 березня 2026 р.

09.03.26