ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2026 року	Львів	Справа № 380/20864/24 пров. № А/857/15068/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Матковської З.М., Шевчук С.М.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року (суддя – Ланкевич А.З., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/20864/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У жовтні 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (далі – відповідач 1, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач 2), в якому просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-1 про відмову у перерахунку пенсії №135050005512 від 09.08.2024 року; 2) зобов`язати відповідача-2 повторно розглянути заяву позивача від 02.08.2024 року №1598 про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв`язку з втратою годувальника та виплати позивачу пенсії у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 5491,79 грн, що становить 50% фактично одержуваної пенсії її чоловіком ОСОБА_2 на день його смерті, тобто станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 02.08.2024 року, з урахуванням висновків суду. 
Відповідачі подали окремі відзиви на позовну заяву, у яких кожен зокрема висловив свої заперечення проти задоволення позовних вимог. Просили у задоволенні вимог позивача відмовити у повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 09.08.2024 року №135050005512 про відмову в перерахунку пенсії ОСОБА_1 .. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області перевести ОСОБА_1 на пенсію у зв`язку з втратою годувальника до ст.ст. 36, 37 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, її чоловіка ОСОБА_2 , з 02.08.2024 року (з дня подання заяви). Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, викладених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт зазначає, що станом на дату звернення позивача із заявою про призначення пенсії та прийняття спірного рішення був відсутній міжнародний договір з Російською Федерацією з приводу пенсійного забезпечення, а відтак положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежності держав у галузі пенсійного забезпечення, в тому числі щодо визнання стажу, не поширюються на стаж, набутий громадянами України на території Російської Федерації. Враховуючи те, що згідно записів у трудовій книжці у спірний період померлий годувальник з 01.01.1992 по 30.09.2014 працював на території Російської Федерації, а також те, що з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 12.03.1992, відсутні правові підстави для врахування до страхового стажу періоду роботи в іншій державі. Звертає увагу апелянт на те, що наявна в матеріалах пенсійної справи померлого годувальника довідка про заробітну плату видана на території РФ, тому наразі неможливо здійснити перевірку первинних документів на підставі яких було видано таку довідку. Таким чином вважає апелянт правомірними дії Головного управління щодо незарахування до страхового стажу спірних періодів та заробітної плати за період роботи на території РФ, а отже відсутні підстави для визнання протиправним та скасування рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17.03.2025 по справі № 380/20864/24 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком на підставі Закону України від 09.07.2003 року №1058-ІV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. 
Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 16.11.1985 року підтверджується, що позивач уклала шлюб з ОСОБА_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік позивачки – ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 30.10.2024 року, виданим Сколівським відділом ДРАЦС у Стрийському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції. 
Згідно довідки старости сіл Підгородці, Сопіт, Урич Сколівської міської ради Львівської області від 05.09.2024 року №417, позивач була на утриманні свого чоловіка ОСОБА_2 до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 і вдруге заміж не виходила. 
На день смерті чоловіка, ОСОБА_2 (особовий рахунок пенсіонера № НОМЕР_3 від 20.01.2015 року), розмір його пенсії за віком становив 10983,58 грн.. 
Також встановлено, що 02.08.2024 року позивач звернулась до відповідача-2 із заявою про переведення з пенсії за віком на пенсію у зв?язку з втратою годувальника відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. До заяви нею, серед іншого, додано: паспорт громадянина України ОСОБА_1 , довідку про присвоєння ідентифікаційного номера ОСОБА_1 , довідку податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера померлому годувальнику ОСОБА_2 , довідку ІНФОРМАЦІЯ_3 від 20.10.2014 року №184, диплом про навчання, довідки про заробітну плату, документ про утримання непрацездатних членів сім`ї від 31.07.2024 року №204, розпорядження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про смерть годувальника та трудову книжку ОСОБА_2 (а.с.18, 43). 
За принципом екстериторіальності її заява та додані документи розглядались та, відповідно, рішення приймалось Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області (відповідач-1). 
За результатами розгляду заяви та наданих позивачем документів відповідач-1 прийняв рішення від 09.08.2024 року №135050005512 про відмову в перерахунку пенсії. В оскаржуваному рішенні зазначено, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.01.1992 по 30.09.2014 згідно трудової книжки, оскільки 23.12.2022 року набрав чинності Закон України “Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу у правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22.01.1993 року”. З 01.01.2023 року російська федерація припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року. Також довідки про заробітну плату за період з 01.07.1986 року по 31.12.1991 року не підтверджені первинними документами. За результатами розгляду документів доданих до заяви, основний розмір пенсії з надбавками та підвищенням на дату звернення становить - 2140,00 грн, при переведенні на пенсію у зв??язку з втратою годувальника основний розмір пенсії зменшується та становить - 532,85 грн. Тому, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в Одеській області прийнято рішення №135050005512 від 09.08.2024 року про відмову у перерахунку пенсії у зв?язку з недоцільністю (а.с. 21, 58). 
Вважаючи рішення відповідача-1 про відмову у переведенні з пенсії за віком на пенсію у зв?язку з втратою годувальника протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лишена підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Судом першої інстанції вірно враховано, що принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, визначені Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” №1058-IV від 09.07.2003 року (далі - Закон №1058-IV; в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч.1 ст.9 Закону №1058-IV в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Умови призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника визначені статтею 36 Закону №1058-IV, за змістом якої пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, - незалежно від тривалості страхового стажу. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (ч.1, п.1 ч.2, абз.2 п.2 ч.3 цієї статті).
Статтею 37 Закону №1058-IV передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається в розмірі: на одного непрацездатного члена сім`ї - 50 відсотків пенсії за віком померлого годувальника; на двох та більше непрацездатних членів сім`ї - 100 відсотків пенсії за віком померлого годувальника, що розподіляється між ними рівними частками.
Тобто, базовою величиною для визначення розміру пенсії, призначеної у зв`язку з втратою годувальника на підставі правових норм Закону №1058-IV є саме розмір пенсії за віком померлого годувальника.
Судом першої інстанції вірно враховано аналогічну позицію викладену в постановах Верховного Суду від 08.07.2019 року у справі №676/6529/15-а та від 21.02.2020 року у справі №523/13150/16-а.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами по справі те, що позивач є непрацездатним членом сім`ї померлого годувальника – ОСОБА_2 . 
Одержуючи пенсію за віком, позивач виявила бажання перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника в розмірі 50% пенсії за віком померлого годувальника, а тому звернулась до територіального органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що до страхового стажу не зараховано періоди роботи померлого годувальника з 01.01.1992 року по 30.09.2014 року, оскільки він працював на території Російської Федерації, а з 19.06.2023 для України припинено дію Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 12.03.1992, а також період з 01.07.1986 року по 31.12.1991 року не підтверджений первинними документами, то колегія суддів враховує наступне.
Так, при вирішенні питання стосовно наявності правових підстав для призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, перевірка обґрунтованості прийняття рішення щодо призначення пенсії померлому годувальнику здійснюватися не може. 
Крім цього, сумнівів щодо правильності визначеного розміру пенсії за життя померлого годувальника у відповідача не виникало.
Вищенаведені висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Судом першої інстанції також вірно зауважено, що припинення російською федерацією участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року, не впливає на чинність Угоди для України до 19.06.2023 року. 
Крім того, з урахуванням ст.13 Угоди не зважаючи на вихід України з цього міжнародного договору, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постановах від 18.11.2024 року у справі №340/4436/23 та від 28.01.2025 року у справі №620/3530/22.
Таким чином, у розглядуваній справі встановлено, що позивач, будучи особою, яка перебувала на утриманні померлого годувальника і одержувала від нього допомогу, що була постійним та основним джерелом засобів до існування, має право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, передбачену Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
За вказаних обставин колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про наявність підстав для визнання протипривним та скасування рішення відповідача-1 від 09.08.2024 року №135050005512.
Відповідно до п.4.2 Порядку №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
Враховуючи вищенаведене, дії зобов`язального характеру щодо переведення позивача на вказаний вид пенсії має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про переведення ОСОБА_1 за її заявою від 02.08.2024 року, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області. 
Доводи апеляційної скарги вищенаведених висновків суду першої інстанції не спростовують та зводяться до непогодження із ним, а тому апеляційним судом визнаються як необґрунтовані. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Одеській області – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 березня 2025 року в адміністративній справі №380/20864/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. М. Шевчук