Справа № 708/876/25
Провадження № 2/708/18/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року м. Чигирин

Чигиринський районний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Попельнюха А. О., 
з участю:
секретаря судових засідань Омельченко Ю. М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представниці позивача адвоката Темчишиної Л. П.,
представниці третьої особи Романюк В. С.,
спеціаліста ОСОБА_2 
розглянув у відритому судовому засіданні в залі судових засідань Чигиринського районного суду Черкаської області у режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на сторони позивача: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чигиринської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина та

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 через свою представницю – адвоката Темчишину Л. П. звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина. На обґрунтування поданого позову зазначив, що 02.06.2007 між сторонами у справі був укладений шлюб, зареєстрований у Відділі РАЦС Попаснянського районного управління юстиції Луганської області, актовий запис № 58.
Від шлюбу сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають двох дітей, а саме сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
До початку повномасштабного вторгнення росії на територію України сторони разом із дітьми проживали однією сім`єю у м. Попасна Сіверськодонецького району Луганської області. Проте у березні 2022 року вимушено переїхали до Хмельницької області, де протягом певного періоду часу проживали у нежитловому приміщенні, а згодом підшукали для себе житло у с. Тіньки Чигиринської ТГ Черкаського району Черкаської області, де їм запропонували безкоштовне проживання з оплатою виключно за комунальні послуги. З липня 2022 року їх родина почала проживати як внутрішньо переміщені особи у с. Тіньки. 
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідно до довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 . 
Через відсутність роботи для відповідачки за місцем їх проживання як внутрішньо переміщених осіб у травні 2023 року відповідачка ОСОБА_3 вирішила поїхати у Республіку Польща на заробітки, проте залишилася та і працює станом на момент звернення до суду. Спочатку вона перебувала у м. Зелена Гура, працювала там. Сторони між собою підтримували подружні стосунки. Згодом відповідачка почала змінювати міста проживання у пошуках кращої роботи, почала рідше спілкуватися із ОСОБА_1 . 
У серпні 2024 року ОСОБА_3 приїхала у відпустку та повідомила, що збирає усі свої особисті речі та більше не планує повертатися. Їх старший син ОСОБА_4 на той момент закінчив навчання у школі та вирішив навчатися за кордоном, тому вони разом із відповідачкою поїхали до Республіки Польща. Там старший син пішов навчатися у школу для іноземців із поглибленим вивченням польської мови. Крім того, почав проходити стажування на заводі поряд із місцем проживання, щоб після досягнення 18 річного віку влаштуватися на роботу. 
Відповідачка ОСОБА_3 із позивачем відносини наразі не підтримує, меншого сина вітає словесно лише на свята та на дні народження, будь-яких грошових коштів та подарунків синові не передає, життям дитини не цікавиться. 
З серпня 2024 року сторони перестали підтримувати будь-які відносини, відповідачка ОСОБА_3 більше не приїжджала у с. Тіньки, із позивачем ОСОБА_1 та із меншим сином ОСОБА_6 не бачилася. Крім того, відповідачка перестала брати участь у вихованні сина ОСОБА_6 , не приділяє йому уваги, самоусунулася від виховання сина.
Шлюбні відносини між сторонами припинилися, вони перестали не тільки разом проживати, а і перестали разом вести господарство. Після припинення шлюбних відносин малолітній ОСОБА_5 . 2014 року народження, залишився проживати разом із позивачем та перебуває виключно на його утриманні. 
Рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.12.2024 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний. 
19.02.2025 Чигиринським районним судом Черкаської області виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача аліментів на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 у розмірі частини від заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше встановленого максимального розміру аліментів. 
Станом на 01.07.2025 заборгованість ОСОБА_3 зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_6 становить 14 734,50 грн.
Позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштований, має стабільний дохід, за рахунок якого забезпечує себе та малолітнього сина. Проживає разом із сином, самостійно займається його вихованням та утриманням. Позивач бере активну роль у вихованні сина, приймає участь у батьківських зборах, цікавиться життям сина, приймає активну роль у вирішенні будь-яких питань шкільного життя, забезпечує сина усім необхідним для школи (одягом, канцтоварами, підручниками тощо), допомагає виконувати домашні завдання. Між ними склалися гарні відносини, ОСОБА_1 є люблячим батьком та авторитетною особою для сина. 
Через самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 позбавлений можливості вирішувати питання, які стосуються виховання сина та потребують згоди матері. Встановлення факту самостійного виховання та утримання малолітнього сина потрібно позивачеві для захисту прав та інтересів дитини, отримання додаткової соціальної відпустки у зв`язку із наявністю дитини, яка може бути надана після отримання інформації від матері дитини про невикористання такої відпустки нею, оформлення соціальної допомоги на дитину, представлення інтересів сина одноособово у всіх без виключення установах, підприємствах, організаціях незалежно від підпорядкування та форм власності, органах місцевого самоврядування, їх виконавчих органах, а також встановлення факту самостійного виховання та утримання дитини необхідно для захисту його інтересів, оскільки мати самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків та участі у житті сина не приймає, а у зв`язку із введенням в України воєнного стану позивач може бути мобілізований, відповідно дитина залишиться сама. Відповідач ОСОБА_3 проживає в іншій країні окремо від малолітнього сина, його життям не цікавиться, натомість ініціювати питання про позбавлення її батьківських прав позивач не бажає, оскільки хоче, щоб мати була присутня у житті дитини хоча б формально. Тому просить суд встановити факт, що ОСОБА_1 самостійно виховує та утримує неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та вирішити питання про розподіл судових витрат. 

Ухвалою Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.09.2025 провадження у справі відкрито за правилами загального провадження, справа призначена до підготовчого засідання. Вирішено питання про залучення до участі у розгляді справи третіх осіб. Також судом перевірені відомості щодо місця реєстрації відповідачки та перебування її на обліку як внутрішньо переміщеної особи, отримані відомості про належність ОСОБА_3 об`єктів нерухомого майна та транспортних засобів, про наявності у неї доходів на території України. 
Ухвалою суду від 06.11.2025 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду по суті. Також судом за власною ініціативою витребувані відомості про перетин відповідачкою ОСОБА_3 державного кордону України. Витребувані судом відомості надані у визначений ухвалою строк та долучені до матеріалів справи. 

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав та просив суд його задовольнити. Додатково суду пояснив, що після відшукання можливості заселитися до житлового будинку у с. Тіньки в 2022 році він разом із дружиною та двома дітьми приїхали сюди. На початкових етапах їм було дуже важко через складні умови проживання та відсутність грошових коштів для вирішення базових потреб родини і облаштування місця їх проживання. Разом із дружиною вони вирішили, що він залишиться разом із дітьми у с. Тіньки, а дружина ОСОБА_3 поїде до Республіки Польща на заробітки строком на три місяці, після чого повернеться і вони будуть далі облаштовуватися на новому для них місці. У травні 2023 року ОСОБА_3 виїхала на заробітки. Проте через декілька місяців відповідачка повідомила, що із нею не розраховуються належним чином і вона працює майже безкоштовно, у зв`язку із чим вона змінила місце роботи та фактично не мала можливості повернутися до них. Згодом вона знову повідомила про необхідність продовжити строк перебування у Республіці Польща. У серпні 2024 року ОСОБА_3 приїхала до них на декілька тижнів у відпустку. Оскільки старший син закінчив навчання у школі та хотів їхати навчатися і працювати за кордон вона сказала, що поїде разом із ним, а менший син залишиться із позивачем у с. Тіньки. На питання чому вона не бере із собою також ОСОБА_6 відповідачка повідомила, що тоді у неї не буде можливості там працювати. Згодом через деякий час ОСОБА_1 знайшов для себе достойну роботу у с. Тіньки, тому запропонував відповідачці повернутися та бути домогосподаркою, займатися вихованням дітей, а він буде забезпечувати родину усім необхідним, оскільки через необхідність перебування поряд із меншим сином він не може погодитися на таку роботу через специфіку та тривалість робочого графіка. Натомість відповідачка йому повідомила, що до моменту завершення воєнного стану вона в Україну повертатися не планує, і не впевнена, що повернеться навіть після його скасування. На цьому ґрунті вони між собою посварилися. Після цього відповідачка змінила номер телефону та не повідомила його ні позивачеві, ні сину ОСОБА_6 , відповідно приблизно з вересня 2024 року вони не мають можливості навіть спілкуватися із нею. Через переїзди у середині Республіка Польща та зміну місць проживання на даний час ОСОБА_1 навіть не відомо де саме вона проживає, будь-які контакти між ними відсутні вже майже протягом двох років. Спілкування ОСОБА_3 із ОСОБА_6 відбувається дуже рідко, лише коли вона перебуває поряд зі старшим сином та може зателефонувати з його телефона, але таке спілкування може мати місце один раз на місяць якщо не рідше. Протягом цього часу позивач самостійно виховує та утримує меншого сина, відповідачка лише двічі надсилала їм посилки із подарунками, проте це було перед Новим роком у 2023 році та перед Великоднем у 2024 році. Після сварки у вересні 2024 року вона синові навіть на дні народження подарунки не дарувала. Жодних коштів на утримання сина ОСОБА_3 не надає, аліменти не сплачує, у зв`язку із чим за нею рахується значна заборгованість. Старший син після досягнення вісімнадцятирічного віку працює та самостійно себе забезпечує, проте ОСОБА_1 із ним спілкується та у випадку потреби готовий і йому надавати допомогу. Зі свого боку позивач здійснює усе необхідне для забезпечення сина необхідними умовами проживання, працевлаштувався на роботу, яка дозволяє бути поряд та у випадку необхідності приїжджати до дому. Потреба встановлення факту самостійного виховання та утримання сина у судовому порядку обґрунтована наявними законодавчими вимогами щодо необхідності отримання згоди другого із батьків для вирішення певних питань, які стосуються дітей, а також вимогами ТЦК та СП, які до цього надавали йому відстрочку від мобілізації на підставі поданих ним підтверджуючих документів, проте через певні законодавчі зміни наразі у них відсутні підстави для надання відстрочки від мобілізації без рішення суду. У свою чергу, оскільки він єдиний із батьків, який опікується сином, позивач не може залишити його без догляду. Ініціювати позбавлення відповідачки батьківських прав наразі не планує, оскільки таке рішення буде мати зовсім інші правові наслідки та не буде відповідати інтересам дитини. 
Представниця позивача – адвокат Темчишина Л. П. під час судового розгляду позов підтримала та просила суд його задовольнити. Додатково зазначила, що у родині позивача та відповідачки через збіг певних обставин та сварку наразі склалися обставини, за яких малолітня дитина проживає разом із батьком, а мати проживає у іншій країні та навіть не спілкується у достатній кількості із сином. Іншого способу забезпечення захисту прав позивача та фактично його малолітнього сина наразі немає, тому наявна потреба встановити такий факт у судовому порядку.
Представниця Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Чигиринської міської ради – у порядку самопредставництва Романюк В. С. проти задоволення позову не заперечувала. Суду пояснила, що малолітній ОСОБА_7 наразі позбавлений материнського піклування, протягом тривалого часу проживає у с. Тіньки разом із батьком, який його самостійно утримує та забезпечує. Працівники Служби у справах дітей Чигиринської міської ради неодноразово відвідували зазначену родину, претензій до батька щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків у них не було. 
Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, хоча про місце, день та час розгляду справи повідомлялася належним чином. Причини неявки суду не повідомила, правом подання відзиву на позовну заяву відповідачка не скористалася. Жодних заяв або клопотань суду не надала.
Третя особа ІНФОРМАЦІЯ_4 через свого представника – у порядку самопредставництва ОСОБА_8 надала суду клопотання про закриття провадження у справі. Участь представника у судовому засідання третя особа не забезпечила, представник у поданій заяві просив проводити розгляд справи у його відсутність. Підстави для задоволення клопотання про закриття провадження судом не були встановлені, оскільки зазначена на його обґрунтування судова практика не є релевантною до спірних правовідносин сторін.
Під час судового розгляду справи за ініціативою суду у присутності спеціаліста – психолога ОСОБА_2 було проведено опитування малолітнього ОСОБА_5 , який підтвердив, що його мама ОСОБА_3 у 2023 році поїхала до Республіки Польща на заробітки. Планувала перебувати там декілька місяців, але за цей час вона грошей не заробила, тому залишилася там на довший строк. Потім приблизно через рік вона приїжджала до них на декілька тижнів, після чого знову поїхала із його старшим братом ОСОБА_9 , який вирішив там навчатися. Наразі він із мамою спілкується дуже рідко, оскільки у нього немає її номера телефона, який вона змінила ще у 2024 році та йому не повідомила. Більше він спілкується зі старшим братом, який номер не змінював, а коли поряд із ним буває мама у них з`являється можливість поспілкуватися протягом короткого проміжку часу. Живуть вони удвох із батьком, який готує йому їсти, купує одяг, допомагає з уроками. Мама подарунки присилала двічі, а саме в кінці 2023 року та на початку 2024 року. Гроші йому чи батькові вона не передає. У минулому році на День народження обіцяла подарувати новий мобільний телефон, але зателефонувала та сказала, що заощаджені грошові кошти витратила на лікування. Лише у березні 2026 року надіслала йому смарт-годинник у подарунок. Також зазначив, що мама обіцяла влітку приїхати в гості, проте не змогла через відмінність графіків відпусток із його братом ОСОБА_9 , оскільки вони хотіли їхати разом. Іноді робить подарунки у вигляді грошових коштів його прадідусь, і тоді вони разом із батьком вирішують як ці кошти витрати, оскільки іноді бувають потреби щось придбати, наприклад планшет для навчання. Також разом із татом вони вирішують коли і скільки можуть витрати на смаколики, оскільки і він і тато полюбляють поласуватися чимось смачненьким. 

За таких обставин суд, відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, з урахуванням відсутності заперечень позивача та його представниці на проведення заочного розгляду справи, вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши учасників, дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини.
Під час розгляду справи судом установлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 02.06.2007 перебували у шлюбі. Зазначений шлюб розірваний рішенням Чигиринського районного суду Черкаської області від 09.12.2024. 
Від шлюбу сторони мають двох синів, а саме повнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Позивач ОСОБА_1 та його син ОСОБА_7 є внутрішньо переміщеними особами, зареєстровані та проживають за адресою: АДРЕСА_2 . 
Відповідачка ОСОБА_3 також мала статус внутрішньо-переміщеної особи та була зареєстрованою за вказаною адресою, проте відповіддю № 1748881 від 08.09.2025 підтверджено, що з обліку внутрішньо-переміщених осіб вона була знята 31.07.2023 у зв`язку із виїздом за кордон. Факт її перебування за кордоном також підтверджений витребуваними відомостями про перетин нею державного кордону України, відповідно до яких остання 29.05.2023 виїхала з України та повернулася 15.07.2024, після чого виїхала 07.08.2024. Інші відомості про перетин відповідачкою державного кордону відсутні. Також судом отримані докази, які підтверджують відсутність у ОСОБА_3 на території України власного нерухомого майна (окрім тимчасово окупованої території Луганської області), транспортних засобів та доходів.
На підставі судового наказу Чигиринського районного суду Черкаської області від 19.02.2025 з ОСОБА_3 стягуються аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Крім того, наданим розрахунком заборгованості зі сплати аліментів суду підтверджено, що за період їх стягнення жодного платежу відповідачкою здійснено не було. 
Наданими суду доказами підтверджено, що позивач ОСОБА_1 проживає разом із сином, самостійно його виховує та утримує, на підтвердження чого надана довідка Служби у справах дітей від 18.09.2024, а також характеристикою на ОСОБА_5 з навчального закладу. Крім того, на підтвердження наведеного суду наданий акт обстеження умов проживання від 25.11.2025.

Аналізуючи наведене суд ураховує правовий висновок Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, наданий у постанові від 16.03.2026 у справі № 487/11354/24 (провадження № 61-13118св25).
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною першою статті 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
Статтею 141 СК встановлено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини. Зокрема, визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини другої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до статті 15 СК України сімейні обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.
У частині четвертій статті 15 СК України визначено, що невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, установлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін.
Так, ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини є самостійною підставою для позбавлення батьківських прав (стаття 164 СК України).
Таким чином, з настанням певних юридичних фактів, що підтверджуються певними актами, обсяг батьківських прав може обмежуватися або припинятися.
Отже, для підтвердження самостійного виховання дитини батьком необхідне існування (настання) обставин, у силу яких обсяг прав матері обмежується або припиняється.
Оскільки в СК України чітко встановлено, що сімейні права та обов`язки є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі, можна констатувати, що в силу настання певних юридичних фактів (дій чи подій), які мають бути підтверджені виключно актами цивільного стану (свідоцтво про смерть) чи рішенням суду (про позбавлення батьківських прав, визнання недієздатним, померлим, безвісно відсутнім) та позбавляють особу користуватися батьківською правосуб`єктністю, такі права та обов`язки припиняються та не потребують додаткового підтвердження того, що один із батьків самостійно виконує їх.
Сімейним кодексом України не встановлено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини. Так само як визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від сімейних обов`язків, якими є, зокрема, обов`язки щодо виховання дитини.
Частиною першою статті 152 СК України встановлено, що право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 155 СК України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Доведення факту одноосібного виховання дитини батьком пов`язане з настанням (існуванням) обставин, за яких мати не виконує своїх батьківських обов`язків щодо дитини, стосується зміни обсягу сімейних прав або невиконання одним із батьків батьківських обов`язків (у тому числі умисного) та безумовно впливає на права й інтереси самої дитини, а також зумовлює відповідні правові наслідки, визначені законом.
Оскільки сімейним законодавством не передбачено підстав припинення батьківських обов`язків щодо виховання дитини, а визначена частиною першою статті 15 СК України «невідчужуваність» сімейних обов`язків свідчить про неможливість відмови від них, зокрема від обов`язків щодо виховання дитини, то факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22.
Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
У свою чергу проживання матері ОСОБА_3 окремо від дитини не може бути підставою для встановлення факту самостійного виховання дитини батьком, оскільки зазначене не перешкоджає матері спілкуватися та приймати участь у вихованні дитини. 
Також судом не встановлено, що вказані та/або інші обставини свідчать, що мати дитини не здатна виконувати свої батьківські обов`язки чи позбавлена у визначений законом спосіб можливості здійснення своїх батьківських прав стосовно дитини.
Окремо суд звертає увагу на визначену позивачем мету ініціювання розгляду зазначеного спору судом, а саме отримання рішення суду для подальшого звернення до РТЦК та СП та отримання відстрочки від мобілізації, що передбачено ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також Поставою КМУ від 16.05.2024 № 560 «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період».
Зокрема відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 23 зазначеного Закону не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані жінки та чоловіки, які мають дитину (дітей) віком до 18 років, якщо другий з батьків такої дитини (дітей) помер, позбавлений батьківських прав, визнаний зниклим безвісти або безвісно відсутнім, оголошений померлим, відбуває покарання у місцях позбавлення волі, а також коли особа самостійно виховує та утримує дитину за рішенням суду або запис про батька такої дитини в Книзі реєстрації народжень здійснений на підставі частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.
Додатком 5 до Постанови КМУ № 560 від 16.05.2024 затверджений перелік документів, що подаються військовозобов`язаним для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації відповідно до підстав, зазначених у статті 23 Закону України “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”. 
Відповідно до вказаного пункту для отримання відстрочки від мобілізації за п. 4 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» необхідно подати документи, що підтверджують право на відстрочку, і до вказаного переліку віднесені свідоцтво про народження дитини (дітей) із зазначенням батьківства військовозобов`язаного та один із документів: свідоцтво про смерть одного з батьків або рішення суду про оголошення одного із батьків померлим, або рішення суду про позбавлення одного з батьків батьківських прав, або рішення суду про визнання одного із батьків безвісти відсутнім, або витяг із Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин, або вирок суду, за яким особа відбуває покарання у місцях позбавлення волі, або документи, які підтверджують, що особа самостійно виховує та утримує дитину (рішення суду про встановлення факту самостійного виховання дитини або витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України).
У свою чергу на переконання суду позивач ОСОБА_1 наразі має достатні підтвердження самостійного утримання ним їх спільного із відповідачкою сина ОСОБА_6 , підтвердженням чого є виданий за його зверненням судовий наказ від 19.02.2025 про стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь позивача на утримання сина. Такі висновки суду обґрунтовані вимогами чинного законодавства, скільки в силу положень статті 181 Сімейного кодексу України правовою підставою для постановлення судом відповідного судового рішення є підтверджений факт проживання дитини з одним із батьків (стягувачем аліментів) та невиконання іншим із батьків свого обов`язку утримувати дитину. Відповідно у сукупності із відомостями Державної виконавчої служби про наявну заборгованість зі сплати аліментів та відомостями Служби у справах дітей Чигиринської міської ради зазначені відомості є достатніми для підтвердження ІНФОРМАЦІЯ_5 наявності у ОСОБА_1 підстав для надання йому відстрочки від мобілізації. У свою чергу ігнорування посадовими особами РТЦК та СП звернень ОСОБА_1 із клопотанням про надання йому відстрочки від мобілізації може бути предметом окремого судового спору безпосередньо з таким органом, як суб`єктом владних повноважень.
Ураховуючи наведене суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, оскільки відповідно до усталеної практики Верховного Суду факт одноосібного виховання дитини одним із батьків може бути встановлений судом як одна з обставин, що складає предмет доказування у спорі між батьками дитини щодо виконання ними обов`язків з виховання дитини.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України у зв`язку із відмовою у позові понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 126, 157, 159-161, 166 СК України,Конвенцією про права дитини, Законом України «Про охорону дитинства»,ст.ст. 4 - 13, 76-84, 90-96, 141, 247, 258-265, 268, 351-355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :
Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на сторони позивача: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чигиринської міської ради, ІНФОРМАЦІЯ_1 про встановлення факту самостійного виховання та утримання неповнолітнього сина.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду через Чигиринський районний суд Черкаської області шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники та їх адреси:
Позивач:  ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстр.: АДРЕСА_1 , прож.: АДРЕСА_2 );
Представниця позивача: адвокат Темчишина Людмила Петрівна (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 000967 від 01.08.2018, видане Радою адвокатів Черкаської області, адреса робочого місця адвоката: АДРЕСА_3 );
Відповідачка: ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстр.:  АДРЕСА_1 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_2 );
Третя особа: Орган опіки та піклування Виконавчого комітету Чигиринської міської ради (код ЄДРПОУ: 40411015, місцезнаходження: Черкаська обл., Черкаський р-н, м. Чигирин, вул. Богдана Хмельницького, буд. 26);
Представниця третьої особи: ОСОБА_10 (РНОКПП: НОМЕР_3 , прож.: АДРЕСА_4 );
Третя особа: ІНФОРМАЦІЯ_1 (код ЄДРПОУ: НОМЕР_4 , місцезнаходження: АДРЕСА_5 );
Представник третьої особи: ОСОБА_8 (РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_5 ).

Суддя      Андрій ПОПЕЛЬНЮХ