ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2026 р. 	Справа № 520/29056/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду (головуючий суддя І інстанції Заічко О.В.) від 11.12.2025 по справі № 520/29056/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління ДПС у Харківській області
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду із позовною заявою, в якій просила визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області, код ЄДРПОУ 43983495, від 28.10.2024 року № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2023 рік у сумі 11395,03 грн. за об`єкт Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624259.4999939.20250609.81.8002.95.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що рішення № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 є протиправним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, що регулюють порядок стягнення місцевого податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, та всупереч фактичним обставинам, які підтверджуються належними первинними документами – оригіналами правоустановчих документів на нерухоме майно та інформації із Державних реєстрів.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 520/29056/25 позовні вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано у повному обсязі податкове повідомлення – рішення, Головного управління ДПС у Харківській області, код ЄДРПОУ 43983495, від 28.10.2024 року № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 (р.н.о.к.п.п.: НОМЕР_1 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2023 рік у сумі 11395,03 грн. за об`єкт Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624259.4999939.20250609.81.8002.95.
Стягнуто з Головного управління ДПС у Харківській області (вул. Григорія Сковороди, буд. 46,м. Харків, Харківська обл., Харківський р-н,61057, код ЄДРПОУ43983495) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що платник податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, з метою запобігання невірного обчислення бази оподаткування, повинен звернутися до органу, який реалізує державну політику з питань державного архітектурно - будівельного контролю та нагляду і отримати необхідний висновок щодо віднесення об`єктів нерухомості до відповідного класу Класифікатора та надати його до податкового органу. Вказує, що за відсутності будь-яких документів, які конкретизують приналежність нежитлової будівлі, що перебуває у власності Позивача до певної категорії, ГУ ДПС на підставі чинного законодавства, при формуванні оскаржуваних податкових повідомлень – рішень, керуючись відомостями з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та наявною інформацією відповідно до інформаційних баз контролюючого органу.
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, в якому наполягає на законності рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення..
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Сторони про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги та відзив на неї, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є власницею групи нежитлових приміщень підвалу № 48 площею 7,0 кв.м., 1-го поверху № 49-:-52 площею 32,1 кв.м., 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29 площею 358,7 кв.м., нежитлові приміщення мансарди № 1-:-28 площею 282,5 кв.м., загальною площею 680,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "Б-2", за адресою АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1230403263101.
Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна при поточній інвентаризації виконаний посадовою особою ТОВ “АРХІЛАІН” ОСОБА_2 (серія, номер кваліфікаційного сертифіката АЕ 001402, АЕ 005552) та яким найменування об`єкта нерухомого майна : групи нежитлових підвалу № 48, 1-го поверху № 49-:-52, 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29, мансардного поверху № 1-:-28 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (стоматологічний кабінет, косметологія, масаж, подологія, кімнати відпочинку, тощо)) в літ “Б-2”. Адреса об`єкта (місце розташування) Харківська область, Харківський район, Харківська територіальна громада, місто Харків, вулиця Сковороди Григорія 43, кв/оф. група нежитлових приміщень підвалу № 48, 1-го поверху № 49-:-52, 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29, мансардного поверху № 1-:-28 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (стоматологічний кабінет, косметологія, масаж, подологія, кімнати відпочинку, тощо)).
Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624259.4999939.20250609.81.8002.95 (копія титульного листа технічного паспорту додається). Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:1376-7887-9948-9414.
Головним управлінням ДПС у Харківській області (далі – ГУ ДПС у Харківській області) було прийнято податкове повідомлення-рішення: від 28.10.2024 року № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки у розмірі 11395,03 грн. за 2023 рік.
Податкове повідомлення-рішення № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 було отримане позивачем у електронному кабінеті платника податку 18.07.2025 року, що зафіксовано Актом від 18.07.2025.
Вважаючи протиправними винесене контролюючим органом податкове повідомлення-рішення, позивач звернулася до суду першої інстанції із вказаними вище позовними вимогами.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що вказані приміщення підпадають під дію пункту 8 (інші) пункту 5 Додатку №1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 Про місцеві податки і збори у місті Харкові, оскільки не є готелем, офісом, торгівельним приміщенням, гаражем, а також не є будівлею для публічних виступів, тому до вказаних нежитлових будівель має бути застосована ставка податку в розмірі 0,1% мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, а тому відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не доведено належними та допустимими доказами законність та обґрунтованість оскаржуваних рішень.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам з урахуванням доводів сторін та висновків суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Згідно п. 6.1. статті 6 Податкового кодексу України податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
У силу вимог п. 16.1 статті 16 Податкового кодексу України платник податків зокрема зобов`язаний: стати на облік у контролюючих органах в порядку, встановленому законодавством України; вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків та зборів; подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів; сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Відповідно до приписів ст. 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки; транспортного податку та плати за землю.
Згідно із підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.
Відповідно до підпункту 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.
Підпунктами 266.3.1 та 266.3.2 пункту 266.3 статті 266 ПК України передбачено, що базою оподаткування є загальна площа об`єкта житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його часток.
База оподаткування об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, які перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що безоплатно надаються органами державної реєстрації прав на нерухоме майно та/або на підставі оригіналів відповідних документів платника податків, зокрема документів на право власності.
Отже, за загальним правилом, об`єкти житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі їх частки, які перебувають у власності фізичних осіб, є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту 266.5.1 пункту 266.5 статті 266 ПК України ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються за рішенням сільської, селищної, міської ради або ради об`єднаних територіальних громад, що створені згідно із законом та перспективним планом формування територій громад, залежно від місця розташування (зональності) та типів таких об`єктів нерухомості у розмірі, що не перевищує 1,5 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 квадратний метр бази оподаткування.
Підпунктом 266.6.1. пункту 266.2 статті 266 ПК України передбачено, що базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Рішенням 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання «Про місцеві податки і збори у місті Харкові» від 22.02.2017 № 542/17 зі змінами та доповненнями та яке є чинним, відповідно до Податкового кодексу України, на підставі ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», керуючись ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено на території міста Харкова на 2017 рік та наступні роки місцеві податки і збори: п. 1.1. податок на майно, який складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Згідно пп. 1 - 3 Додатку № 1 до вищезазначеного рішення ставки податку для об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у відсотках до розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, за 1 кв. м бази оподаткування.
Так, пунктом 5 зазначеного вище Додатку № 1 встановлено ставки податку для об`єктів нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, встановлюються у таких розмірах: 1) будівлі готельні - 1 відсоток; 2) будівлі офісні - 1 відсоток; 3) будівлі торговельні - 1 відсоток; 4) гаражі - 0,1 відсотка; 5) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки) - 1 відсоток; 6) господарські (присадибні) будівлі - 0 відсотків; 7) інші будівлі - 0,1 відсотка.
Отже, ставка податку коливається в залежності від цільового призначення нежитлового приміщення, яке перебуває у власності особи.
Згідно із абз. 7 пп. 266.7.1 п. 266. 7 ст. 266 ПК України обчислення суми податку з об`єкта/об`єктів нежитлової нерухомості, які перебувають у власності фізичних осіб, здійснюється контролюючим органом за місцем податкової адреси (місцем реєстрації) власника такої нерухомості виходячи із загальної площі кожного з об`єктів нежитлової нерухомості та відповідної ставки податку.
Відповідно до п. 14.1.129-1 п. 14.1 ст.14 ПК України об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють: а) будівлі готельні - готелі, мотелі, кемпінги, пансіонати, ресторани та бари, туристичні бази, гірські притулки, табори для відпочинку, будинки відпочинку; б) будівлі офісні - будівлі фінансового обслуговування, адміністративно-побутові будівлі, будівлі для конторських та адміністративних цілей; в) будівлі торговельні - торгові центри, універмаги, магазини, криті ринки, павільйони та зали для ярмарків, станції технічного обслуговування автомобілів, їдальні, кафе, закусочні, бази та склади підприємств торгівлі й громадського харчування, будівлі підприємств побутового обслуговування; г) гаражі - гаражі (наземні й підземні) та криті автомобільні стоянки; ґ) будівлі промислові та склади; д) будівлі для публічних виступів (казино, ігорні будинки); е) господарські (присадибні) будівлі - допоміжні (нежитлові) приміщення, до яких належать сараї, хліви, гаражі, літні кухні, майстерні, вбиральні, погреби, навіси, котельні, бойлерні, трансформаторні підстанції тощо; є) інші будівлі.
Класифікацію будівель залежно від їх функціонального призначення наведено у Державному класифікаторі будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженому та введеному в дію наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17 серпня 2000 року № 507, чинний з 01 січня 2001 року (далі - ДК 018-2000).
Відповідно до вказаного ДК 018-2000 об`єктами класифікації є будівлі виробничого та невиробничого призначення та інженерні споруди різного функціонального призначення.
У розділі 1 ДК 018-2000 наведено визначення, згідно з яким: споруди - це будівельні системи, пов`язані з землею, які створені з будівельних матеріалів, напівфабрикатів, устаткування та обладнання в результаті виконання різних будівельно-монтажних робіт; будівлі - це споруди, що складаються з несучих та огороджувальних або сполучених (несуче-огороджувальних) конструкцій, які утворюють наземні або підземні приміщення, призначені для проживання або перебування людей, розміщення устаткування, тварин, рослин, а також предметів; інженерні споруди - це об`ємні, площинні або лінійні наземні, надземні або підземні будівельні системи, що складаються з несучих та в окремих випадках огороджувальних конструкцій і призначені для виконання виробничих процесів різних видів, розміщення устаткування, матеріалів та виробів, для тимчасового перебування і пересування людей, транспортних засобів, вантажів, переміщення рідких та газоподібних продуктів та ін.
Відповідно до ДК 018-2000 будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає підкласи: 1251.1 «Будівлі підприємств машинобудування та металообробної промисловості», 1251.2 «Будівлі підприємств чорної металургії», 1251.3 «Будівлі підприємств хімічної та нафтохімічної промисловості», 1251.4 «Будівлі підприємств легкої промисловості», 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості», 1251.6 «Будівлі підприємств медичної та мікробіологічної промисловості», 1251.7 «Будівлі підприємств лісової деревообробної та целюлозно-паперової промисловості», 1251.8 «Будівлі підприємств будівельної індустрії, будівельних матеріалів та індустрії, будівельних матеріалів та виробів, скляної та фарфоро-фаянсової промисловості», 1251.9 «Будівлі інших промислових виробництв, включаючи поліграфічне».
Визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000, який підлягає застосуванню при вирішенні спірних правовідносин, оскільки податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки нарахований позивачці за 2023 рік.
При цьому, ДК 018-2000 використовується у даному випадку не для визначення ставок оподаткування, а виключно для визначення статусу нежитлового приміщення, яке не зазначено у реєстрі прав на нерухоме майно, але визначено у технічній документації будівлі.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.01.2018 у справі № 822/2624/16.
З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власницею групи нежитлових приміщень підвалу № 48 площею 7,0 кв.м., 1-го поверху № 49-:-52 площею 32,1 кв.м., 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29 площею 358,7 кв.м., нежитлові приміщення мансарди № 1-:-28 площею 282,5 кв.м., загальною площею 680,3 кв.м. в нежитловій будівлі літ. "Б-2", за адресою АДРЕСА_2 . Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1230403263101.
Технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна при поточній інвентаризації виконаний посадовою особою ТОВ “АРХІЛАІН” ОСОБА_2 (серія, номер кваліфікаційного сертифіката АЕ 001402, АЕ 005552), згідно якого найменування об`єкта нерухомого майна: групи нежитлових підвалу № 48, 1-го поверху № 49-:-52, 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29, мансардного поверху № 1-:-28 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (стоматологічний кабінет, косметологія, масаж, подологія, кімнати відпочинку, тощо)) в літ “Б-2”. Адреса об`єкта (місце розташування) Харківська область, Харківський район, Харківська територіальна громада, місто Харків, вулиця Сковороди Григорія 43, кв/оф. група нежитлових приміщень підвалу № 48, 1-го поверху № 49-:-52, 2-го поверху № 1-:-8, 10, 11, 13-:-16, 18-:-20, 22-:-29, мансардного поверху № 1-:-28 (заклад лікувально-профілактичний та оздоровчий (стоматологічний кабінет, косметологія, масаж, подологія, кімнати відпочинку, тощо)).
Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624259.4999939.20250609.81.8002.95. Реєстраційний номер у Реєстрі будівельної діяльності ТІ01:1376-7887-9948-9414.
В свою чергу, при прийнятті спірного податкового повідомлення-рішення контролюючим органом застосовано ставку податку у розмірі 1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року, визначену відповідно до пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України та рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17, без урахування функціонального призначення нежитлової будівлі.
При цьому, базу оподаткування відповідачем обчислено виключно на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в яких відсутні відомості щодо підтипу та цільового призначення об`єкта, в той час як матеріали справи не містять доказів того, що на момент прийняття оскаржуваного податкового повідомлення-рішення у розпорядженні відповідача були будь-які належні відомості, які б підтверджували віднесення нежитлової будівлі позивача до будівель готельних, офісних, торговельних або будівель для публічних виступів, тобто до об`єктів, за які ставка податку становить 1 %.
В свою чергу, наявні у справі докази свідчать про те, що належні позивачу об`єкти нерухомості не є готелем, офісом, торговельним приміщенням чи будівлею для публічних виступів, а є закладом лікувально-профілактичним та оздоровчим, у зв`язку з чим підпадають під дію пункту 5 додатку 1 до рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17 «Про місцеві податки і збори у місті Харкові», а тому до таких об`єктів нерухомості має застосовуватись ставка податку у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня відповідного року.
Посилання відповідача на відсутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей щодо підтипу та цільового призначення нежитлової будівлі, як на підставу для покладення на платника податку обов`язку вчиняти додаткові дії з метою забезпечення такої інформації для цілей оподаткування не узгоджується з приписами статті 266 Податкового кодексу України.
Так, відповідно до пп. 266.3.2 п. 266.3 ст. 266 ПК України база оподаткування для об`єктів житлової та нежитлової нерухомості, що перебувають у власності фізичних осіб, обчислюється контролюючим органом на підставі даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та/або оригіналів документів платника податку, а згідно з пп. 266.7.4 п. 266.7 ст. 266 ПК України обов`язок щодо подання таких відомостей покладено на органи державної реєстрації прав на нерухоме майно.
При цьому, пп. 266.7.3 п. 266.7 ст. 266 ПК України надає платнику податку право, а не обов`язок, звернутися до контролюючого органу із заявою про проведення звірки даних, отже Податковим кодексом України не передбачено обов`язку платника податку самостійно забезпечувати наявність у державних реєстрах відомостей про класифікацію об`єктів нерухомості для визначення ставки податку.
Щодо посилання відповідача на те, що згідно з даними ІТС «Податковий блок» 20-ОПП «Відомості про об`єкти оподаткування» громадянка ОСОБА_1 надала заяву про об`єкти оподаткування, або об`єкти, пов`язанi з оподаткуванням, або через якi провадиться діяльність, який розташовано за адресою: м. Харків, вул. Григорія Сковороди б.43 з найменування об`єкту «ГОТЕЛЬ», колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 63.3 ПК України з метою проведення податкового контролю платники податків підлягають реєстрації або взяттю на облік у контролюючих органах за місцезнаходженням юридичних осіб, відокремлених підрозділів юридичних осіб, місцем проживання особи (основне місце обліку), а також за місцем розташування (реєстрації) їх підрозділів, рухомого та нерухомого майна, об`єктів оподаткування або об`єктів, пов`язаних з оподаткуванням або через які провадиться діяльність.
Порядок подання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність за ф. № 20-ОПП, встановлений розділом VIII Порядку обліку платників податків і зборів, затвердженого Наказом Мінфіну від 09.12.2011 за № 1588.
Відповідно до п. 8.4 розділу VIII Порядку № 1588 повідомлення за ф. № 20-ОПП подається протягом 10 робочих днів після їх реєстрації, створення чи відкриття до контролюючого органу за основним місцем обліку платника податків.
У повідомленні за ф. № 20-ОПП надається інформація про всі об`єкти оподаткування, що є власними, орендованими або переданими в оренду.
В свою чергу, неподання повідомлення про об`єкти оподаткування або об`єкти, пов`язані з оподаткуванням або через які провадиться діяльність, несвоєчасне подання чи подання з помилками заяви за формою № 20-ОПП, – тягне за собою накладення штрафу відповідно до п. 63.3 ст. 63, п. 117.1 ст. 117 ПК України.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі № 819/2191/17, є безпідставним та таким, що не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки зазначена справа розглядалася за істотно відмінних фактичних та правових обставин.
У справі № 819/2191/17 предметом судового розгляду було питання застосування податкової пільги, передбаченої підпунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України, тобто питання виключення об`єкта з оподаткування, а не визначення ставки податку у зв`язку з відсутністю відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.
З урахуванням приписів пп. 266.5.1 п. 266.5 ст. 266 ПК України та рішення 11 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 22.02.2017 № 542/17, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що до зазначеного об`єкта нежитлової нерухомості підлягає застосуванню ставка податку у розмірі 0,1 відсотка мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2021 року, а застосування відповідачем ставки податку у розмірі 1 відсотка є необґрунтованим.
Разом з тим, вирішуючи спірні правовідносини суд першої інстанції дійшов висновку про наявність для скасування спірного податкового повідомлення-рішення в повному обсязі.
Надаючи оцінку цим висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що часткове скасування податкового повідомлення-рішення із зміною відсоткової ставки, з якої здійснювався розрахунок грошового зобов`язання не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій, оскільки у цьому випадку лише уточняється правильний розрахунок податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Отже, оскільки відповідачем невірно визначено, до якого типу нежитлової нерухомості відносяться нежитлові будівлі позивача, та невірно визначено ставку податку для об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 1 відсотка при нарахуванні позивачу податку на нерухоме майно відмінне від земельної ділянки, суд вважає, що у цих правовідносинах слід застосувати ставку 0,1% за об`єкт нерухомості до якого застосовується ставка "інші будівлі", а тому спірне податкове повідомлення-рішення підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області від № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік у розмірі 1139,50 грн, з прийняттям в цій частині нового судового рішення, про відмову в задоволенні позову. В іншій частині податкове повідомлення-рішення є протиправним та підлягає скасуванню, у зв`язку з чим судове рішення про задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління Державної податкової служби у Харківській області № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 в частині визначення ОСОБА_1 суми грошового зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за 2023 рік 10255,53 грн (11395,03 грн – 1139,50 грн = 10255,53 грн) є правомірним та підлягає залишенню без змін.
Судом першої інстанції не було враховано наведених вище обставин, що призвело до неправильного вирішення справи в цій частині.
Згідно з ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
При прийнятті судового рішення у цій справі, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки інших аргументів учасників справи), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), Проніна проти України (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та Серявін та інші проти України (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Пунктом 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Із врахуванням такого підходу Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд апеляційної інстанції вважає, що ключові аргументи сторін отримали достатню оцінку.
Інші доводи і заперечення сторін на висновки суду апеляційної інстанції не впливають.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст. 327, ч. 1 ст. 329 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 520/29056/25 в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 28.10.2024 року № 2546147-2405-2030-UA63120270000028556 про нарахування ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за податковий період 2023 рік у сумі 1139,50 грн. за об`єкт Ідентифікатор об`єкта нерухомого майна 01.3624259.4999939.20250609.81.8002.95 та прийняти в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 11.12.2025 по справі № 520/29056/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	І.С. Чалий 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло   М.О. Семененко