ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2026 року	справа № 380/1921/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною відмову та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - відповідач), в якому просить:
- визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорта;
- зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23.12.2025 позивачем на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду. Зазначив, що батько позивача, колишній чоловік ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим Львівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) 27.01.2020, актовий запис №136. Зазначив, що у матері позивача є ще один син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який станом на сьогодні проходить військову службу на посаді старшого солдата та перебуває на військовій службі за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_3 , вищенаведене підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2025 №734. Стверджує, що позивач є єдиною особою першого ступеня споріднення, який може здійснювати догляд за батьком. Тому, отримавши відмову на рапорт про звільнення з військової служби, позивач з такою не погодився і звернувся до суду із цим позовом.
Ухвалою судді від 09.02.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін; відповідачу встановлено 15-денний строк з дня вручення копії цієї ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
На адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. В обґрунтування такого вказав, що Державна прикордонна служба України, як правоохоронний орган спеціального призначення не входить до складу Збройних Сил України, відповідно не належить до сфери управління Міністерства оборони України та координується Міністром внутрішніх справ України. Вважає, що застосування до спірних правовідносин положення Наказу Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 є неприйнятним. Зазначив, що у спірному випадку для звільнення з військової служби позивачу необхідно надати документи, які підтверджують необхідність постійного догляду за особою з інвалідністю І або ІІ групи; документи, які підтверджують відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення. У разі, якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення наявні, також військовослужбовець додатково має надати докази того, що членам сім`ї необхідний постійний догляд за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи.
Відповідач вказав, що положеннями пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначено: «…необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи…». На переконання відповідача, законодавець приймаючи даний пункт (мова йде про першу частину речення), не передбачив надання інших документів, крім документу який підтверджує інвалідність особи. Тобто, надаючи витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи номер витягу номер витягу 130/25/7388/В у разі потреби особи у «постійному догляду», про це Експертною комісією одразу має бути зазначено. Стверджує, що в останній частині речення пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" законодавець в даному випадку передбачив альтернативний варіант підтвердження потреби «постійного догляду», а саме висновок МСЕК або ЛКК або рішення експертної команди. В даному випадку, ОСОБА_2 є особою інвалідністю ІІ групи, якій Експертна команда не визначила необхідність здійснення постійного догляду, а пунктом 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено альтернативного варіанту підтвердження необхідності здійснення постійного догляду у вигляді надання висновку ЛКК або довідки. Вважає, що умовою звільнення з військової служби є необхідність здійснення за особою з інвалідністю ІІ групи «постійного догляду». Саме по собі поняття «отримання соціальної послуги з догляду на не професійній основі від фізичної особи» не є тотожним поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком. Також повідомив, що документи долучені до рапорту не містять беззаперечних доказів відсутності членів сім`ї першого та другого ступеня споріднення та не підтверджують, що член першого ступеня споріднення (рідна син) сам потребує постійного догляду. Просив у задоволенні позову відмовити.
Суд вивчив матеріали справи, з`ясував обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідив докази, якими вони обґрунтовуються та встановив таке.
Позивач проходить військову службу, відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 (далі начальника загону) від 16.12.2025 №1317-ОС «Про особовий склад» зарахований до списків особового складу та всі види забезпечення у зв`язку з прибуттям для подальшого проходження служби з Головного центру підготовки особового складу, з 16.12.2025. 
Згідно з наказом начальника загону від 22.12.2025 №1339-ОС «Про особовий склад» призначений на посаду.
23.12.2025 позивачем на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 скеровано рапорт про звільнення його з військової частини за сімейними обставинами, а саме відповідно до підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку із необхідністю здійснювати постійний догляд за матір`ю – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка є особою з інвалідністю ІІ групи безстроково та потребує постійного стороннього догляду, що у свою чергу підтверджується копією витягу із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 27.11.2025 №130/25/7388/В, висновком про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 16.12.2025 №1068, довідкою ЛКК «Хмельницька ЦРЛ» Хмельницького району від 16.12.2025.
До рапорту надано: копію висновку № 1068 виданого 16 грудня 2025 року про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі, витяг з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, номер витягу 130/25/7388/В, дата прийняття рішення 27 листопада 2025 року, номер рішення 130/25/7388/Р, копію довідки ЛКК від 16 грудня 2025 року ОСОБА_2 , копію заяви ОСОБА_2 від 18 грудня 2025 року, номер бланку НКЕ 136254, копію картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_2 , копію картки фізичної особи – платника податків ОСОБА_1 , копію паспорта серія НОМЕР_4 виданого Шевченківським РВ ЛМУ РУМВС у Львівській області від 03 серпня 2012 року, копію паспорта серія НОМЕР_5 виданого Шевченківським РВ ЛМУ РУМВС у Львівській області від 29 серпня 1997 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_1 серія НОМЕР_6 від 04 вересня 1996 року, копію свідоцтва про народження ОСОБА_4 серія НОМЕР_7 від 03 лютого 1988 року, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_5 серія НОМЕР_2 від 27 січня 2020 року, копію довідки від 20 грудня 2025 року № 734 старшого солдата ОСОБА_4 .
16.01.2026 за результатами проведення перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 складено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 . У графі «документи, що підтверджують інвалідність та потребу у постійному догляді, за якою здійснюється/планується здійснювати постійний догляд» посадовими особами зазначено: витяг з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи №130/25/388/В від 27.11.2025 та висновок ЛКК №1068 від 16.12.2025. Додатково встановлено про необхідність постійного догляду на підставі висновку ЛКК №1068 від 16.12.2025.
21.01.2025 на ім`я командира Військової частини НОМЕР_1 скеровано доповнення до рапорту із повідомленням про скерування такого. Додатково повідомлено про складення акту сімейного стану військовослужбовця.
Листом від 27.01.2026 №08/12613/2626-Вн позивачу надана відповідь, що документи долучені до рапорту не підтверджують необхідність здійснення постійного догляду та відсутність інших осіб першого або другого ступеня споріднення. Повідомлено, що висновок не є належним та допустим доказом необхідності здійснення постійного догляду, оскільки містить рекомендації соціальних послуг у виді «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи». Вказав, що Порядком № 189 не наділено ЛКК повноваженнями визначати потребу особи у постійному догляді та засвідчувати її шляхом видання довідки довільної форми, оскільки такі дії не узгоджуються із частиною 2 статті 19 Конституції України. Довідка ЛКК від 16 грудня 2025 року ОСОБА_2 є недопустимим, оскільки не відповідає затвердженим МОЗ України формам первинної облікової документації та виданий неуповноваженим суб`єктом. 
Не погодившись з такою відмовою відповідача у звільненні позивача з військової служби, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
При вирішенні спору суд керується таким.
Згідно з ч.1 ст.17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Відповідно до ч.2 ст.17 Конституції України оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України 25.03.1992 №2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі за текстом - Закон №2232), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Згідно з ч.2 ст.2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Одним з різновидів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період (ч.6 ст.2 Закону №2232).
Як передбачено частиною чотирнадцятою цієї ж норми виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно з абзацом тринадцятим ч.1 ст.1 Закону України «Про оборону України» №1933-XII від 06.12.1991 особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
17.03.2014 після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 №303/2014 «Про часткову мобілізацію» в Україні розпочав діяти особливий період.
Крім того, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, який затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-ІХ.
У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався та триває на час розгляду даної справи.
Підстави для звільнення військовослужбовців із військової служби визначні у ст.26 Закону №2232.
Відповідно до підп. «г» п.2 ч.4 ст.26 Закону №2232 військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах під час дії воєнного стану через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на таких підставах під час дії воєнного стану: необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я (п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232).
Особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років (абзац шостий Переліку сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян із служби осіб рядового і начальницького складу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 (далі за текстом - Постанова №413).
Зі змісту норми п.3 ч.12 ст.26 Закону №2232 висновується, що для звільнення з військової служби у випадку необхідності здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, достатньою є наявність однієї з таких умов:
- відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи;
- інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Вказане узгоджується з позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 27 лютого 2025 року у справі № 380/16966/24.
З матеріалів справи слідує, що мати позивача – ОСОБА_2 є особою з інвалідністю ІІ групи (з 27.11.2025, інвалідність встановлена безстроково), що підтверджується витягом № 130/25/7388/В від 27.11.2025 із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, виданим Комунальним некомерційним підприємством "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради.
Окрім того, відповідно до медичного висновку №1068 від 16.12.2025 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та обслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
Згідно з довідкою від 16.12.2025, виданою лікувально-консультативною комісією КНП "Хмельницька ЦРЛ" Хмельницького району ОСОБА_2 за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду.
У відповідності до п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону № 2232 визначальною підставою для звільнення особи з військової служби у спірних правовідносинах є необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків, який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Тобто, додатковою умовою, окрім необхідності здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю IІ групи, є відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Підпунктом 14.1.263 п.14.1 ст.263 Податкового кодексу України (з наступними змінами та доповненнями) визначено, що членами сім`ї фізичної особи першого ступеня споріднення вважаються її батьки, її чоловік або дружина, діти такої фізичної особи, у тому числі усиновлені. Членами сім`ї фізичної особи другого ступеня споріднення вважаються її рідні брати та сестри, її баба та дід з боку матері і з боку батька, онуки.
Щодо доводів відповідача про невідповідність медичних документів, суд, в силу приписів ч.5 ст. 242 КАС України, враховує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 16.10.2025 у справі №300/1061/23.
Висновки щодо застосування норм права, відповідно до яких необхідність постійного догляду повинна бути підтверджена відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, викладено у постановах Верховного Суду від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23.
Верховний Суд у наведених постановах констатував, що підпункт «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначає два документи альтернативно для підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за особою, або висновок МСЕК, або ЛКК закладу охорони здоров`я.
Аналізуючи повноваження МСЕК та ЛКК, Верховний Суд дійшов висновку, що МСЕК визначає потребу в сторонньому нагляді, догляді або допомозі особам з інвалідністю, а також особам, яким визначена ступінь втрати професійної працездатності, а ЛКК може визначати потребу щодо інших осіб, які за станом здоров`я нездатні до самообслуговування і потребують постійного стороннього догляду (форма бланку залежить від виду захворювання).
Верховний Суд також звернув увагу на те, що Кабінет Міністрів України ухвалив постанову від 12.06.2013 № 413 (далі - Постанова № 413), якою - на виконання положень статті 26 Закону № 2232-ХІІ, статті 106 Кодексу цивільного захисту України, пункту 35 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ України, затвердженого Указом Президента України від 10.08.2012 № 470, пункту 28 Положення про проходження громадянами України служби у військовому резерві Збройних Сил України, затвердженого Указом Президента України від 29.10.2012 № 618 - затвердив Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу (далі -Перелік № 413).
Згідно з указаним Переліком військовослужбовці, крім військовослужбовців строкової військової служби, та особи рядового і начальницького складу на їх прохання можуть бути звільнені з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу через такі сімейні обставини та інші поважні причини: необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії для осіб віком понад 18 років чи лікарсько-консультативної комісії для осіб до 18 років.
Таким чином, щодо підстави звільнення з військової служби через такі сімейні обставини та інші поважні причини, як необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), то постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413 визначено, в яких випадках такі обставини підтверджуються висновком медико-соціальної експертної комісії (щодо осіб віком понад 18 років), а в яких висновком лікарсько-консультативної комісії (щодо осіб до 18 років).
Водночас Верховний Суд уважав доречним наголосити на тому, що на момент прийняття Постанови № 413, стаття 26 Закону №2232-ХІІ не містила переліку сімейних обставин, що можуть бути підставою для звільнення, а містила лише посилання на відповідну постанову Кабінету Міністрів України. Проте станом на момент виникнення спірних правовідносин, норми статті 26 Закону №2232-ХІІ уже містять виключений перелік сімейних обставин, за якими можливе звільнення військовослужбовця зі служби.
Верховний Суд зауважив, що норми Закону № 2232-XII мають вищу юридичну силу у застосуванні до спірних правовідносин на відміну від Постанови № 413. Отже, до спірних правовідносин положення Постанови № 413 не застосовуються. Це підтверджується і тим, що у подальшому набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 21.05.2024 № 582, якою військовослужбовців виключено з Постанови № 413.
Таким чином, нині існує послідовна практика Верховного Суду, зокрема, яка викладена в постановах від 21.02.2024 у справі №120/1909/23 та від 13.06.2024 у справі №520/21316/23, про те, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою матір`ю може підтверджуватися відповідним медичним висновком ЛКК.
Відповідно до законодавства, чинного на час виникнення спірних правовідносин, наявність вказаного медичного висновку ЛКК закладу охорони здоров`я є достатньою підставою для застосування норми закону щодо звільнення з військової служби (підпункту «г» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону № 2232-XII). Вимога відповідача щодо надання позивачем інших додаткових документів є протиправною, адже обов`язок їхнього подання військовослужбовцем цієї нормою не передбачений.
Отже, твердження відповідача про неналежність медичних документів суд оцінює критично, оскільки згідно з витягом № 130/25/7388/В від 27.11.2025 із рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, виданим Комунальним некомерційним підприємством "Хмельницька обласна лікарня" Хмельницької обласної ради, а також довідкою від 16.12.2025, виданою лікувально-консультативною комісією КНП "Хмельницька ЦРЛ" Хмельницького району ОСОБА_2 встановлено інвалідність ІІ групи та остання потребує постійного стороннього догляду.
З цих же підстав суд критично оцінює доводи про те, що «отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи» не є тотожнім поняттю «постійний догляд», позаяк останнє передбачає безперервний догляд, який надається особі, що не здатна до самообслуговування, догляд який надається без будь-якого часового обмеження, суцільним порядком.
Щодо доводів відповідача те, що рапорту долучені документи, які свідчать, що у ОСОБА_2 є рідний син, тобто член сім`ї першого ступеня споріднення, суд зазначає таке.
Відповідач стверджує, що з огляду на наявність члена сім`ї першого ступеня споріднення, позивач мав би долучити до рапорту додатково, документи, що рідний брат позивача сам потребує «постійного догляду» за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, або рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Однак, позивач до рапорту не долучає жодного документа.
Позивач долучив до матеріалів справи довідку військової частини НОМЕР_3 від 20.12.2025 №734, відповідно до якої брат позивача – ОСОБА_4 проходить військову службу за мобілізацією у Військовій частині НОМЕР_3 .
Крім того, 16.01.2026 за результатами проведення перевірки посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_6 було складено акт перевірки сімейного стану військовослужбовця ОСОБА_1 . У графі «документи, що підтверджують інвалідність та потребу у постійному догляді, за якою здійснюється/планується здійснювати постійний догляд» посадовими особами зазначено: витяг з рішення експертної комісії з оцінювання повсякденного функціонування особи №130/25/388/В від 27.11.2025 та висновок ЛКК №1068 від 16.12.2025. Додатково встановлено про необхідність постійного догляду на підставі висновку ЛКК №1068 від 16.12.2025. 
Вказаним актом також встановлено відсутність інших осіб першого або другого ступеня споріднення, крім зазначених вище (рідного брата – ОСОБА_4 ), які можуть здійснювати догляд за ОСОБА_2 , не виявлено. Вказаний акт надсилався позивачем в додаток до рапорту про звільнення.
Суд враховує, що в постанові від 27.02.2025 у справі № 380/16966/24 Верховний Суд дійшов висновку про те, що «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятою статті 26 Закону № 2122-IX.
Таким чином, рідний брат позивача ОСОБА_4 , який проходить військову службу, не може вважатися особою, яка повинна здійснювати догляд за матір`ю, в розумінні п. 3 ч. 12 ст. 26 Закону №2232. Жодних доказів про необхідність отримання стороннього догляду братом позивача, законодавством не вимагається.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог.
При цьому, суд зазначає, що в постанові від 11 лютого 2020 року у справі № 0940/2394/18 Верховний Суд сформулював такий висновок: у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
Суд зазначив, що такий підхід, встановлений процесуальним законодавством, є прийнятним не тільки під час розгляду вимог про протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень, але й у випадку розгляду вимог про зобов`язання відповідного суб`єкта вчинити певні дії після скасування його адміністративного акта.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 22 вересня 2022 року у справі № 380/12913/21.
Згідно частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
З урахуванням наведеного, обираючи належний спосіб захисту прав позивача в спірних правовідносинах, суд дійшов висновку про необхідність визнання протиправною відмови ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорта та зобов`язання ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Згідно з ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За вказаних обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання цього позову, доказів понесення інших судових витрат останнім не надано, то такі, в силу приписів ст. 139 КАС України, розподілу не підлягають.
Керуючись ст. ст. 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову ІНФОРМАЦІЯ_1 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» на підставі його рапорта від 23.12.2025. 
Зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» із врахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Судові витрати розподілу не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцевих положень» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Желік О.М.