ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 лютого 2026 року   Справа № 903/1199/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Тимошенко О.М., суддя Саврій В.А. ,  суддя Розізнана І.В. 
секретар судового засідання Кравчук О.В.
за участю представників:
від апелянтів: Фостяк О.Я. (ТОВ "Веставтотрейд"),
від кредиторів: Грушецький І.Л., Кумановський Л.М. (ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод")
від боржника: Василюк І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги арбітражної керуючої Кушнірук Юлії Петрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 (суддя Шум М.С., повний текст складено 21.11.2025)
у справі № 903/1199/23
за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Еконива"
про банкрутство

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Господарського суду Волинської області перебуває справа про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Еконива". 
Ухвалою господарського суду від 12.12.2023, серед іншого, відкрито провадження у справі, введено процедуру розпорядження майном боржника, розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Кушнірук Юлію Петрівну.
До господарського суду звернувся кредитор боржника - Товариство з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" (далі - Завод) із заявою, в якій просило суд відсторонити арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. від виконання повноважень розпорядника майна боржника та призначити розпорядником майна боржника нового арбітражного керуючого Кобельника О.С. 
Вказана заява обґрунтована наявністю у арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. реального чи потенційного конфлікту інтересів під час виконання повноважень розпорядника майна боржника із посиланням на положення п. 6 ч. 4 ст. 28 Кодексу України з процедур банкрутства (далі - КУзПБ).
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 заяву ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ТОВ "Еконива" та призначення розпорядником майна боржника арбітражного керуючого Кобельника О.С. задоволено. Відсторонено арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Еконива". Розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Кобельника О.С. Зобов`язано арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. в найкоротші строки передати розпоряднику майна Кобельнику О.С. усі матеріали по справі № 903/1199/23.
Місцевий господарський суд погодився із доводами заяви ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" щодо наявності реального чи потенційного конфлікту інтересів в межах виконання арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. повноважень розпорядника майна боржника. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, арбітражний керуючий Кушнірук Ю.П. та ініціюючий кредитор ТОВ "Веставтотрейд" звернулися із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати ухвалу Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/1199/23 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви Заводу про відсторонення арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. від виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство боржника.
Аргументуючи доводи апеляційних скарг арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. та ТОВ "Веставтотрейд" зазначається про безпідставність відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна боржника та недоведеність тих обставин, на які посилався заявник та які суд першої інстанції визнав встановленими.
Ухвалами Північно-західного апеляційного господарського суду від 17.12.2025 та від 05.01.2026, серед іншого, відкрито апеляційне провадження за апеляційними скаргами арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. та ТОВ "Веставтотрейд" на ухвалу Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/1199/23; об`єднано апеляційні скарги в одне апеляційне провадження для спільного розгляду; апеляційні скарги постановлено розглянути із повідомленням (викликом) сторін.
Від Товариства з обмеженою відповідальністю "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких не погоджується із доводами апелянтів та вказує, що місцевим господарським судом досліджено всі докази, подані у процесі розгляду заяви та надано їм вірну оцінку, а тому просить залишити апеляційні скарги без задоволення, ухвалу Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/1199/23 - без змін.
Згідно клопотання про долучення доказів від 17.02.2026 ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" просить долучити до матеріалів справи № 903/1199/23 нові докази, а саме:
- копію Листа Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України № 7.1-45/113-26 від 09.02.2026 "Щодо проведення позапланової невиїзної перевірки діяльності арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П.";
- копію конверта поштового відправлення, що підтверджує дату отримання листа кредитором (12.02.2026).
Обґрунтовуючи причини неподання вищевказаних доказів в суді першої інстанції, заявник вказує про те, що такий новий доказ виник вже під час апеляційного розгляду справи, а саме після першого судового засідання, що відбулося 29.01.2026. Вказана обставина робила неможливим подання цього доказу ні до суду першої інстанції, ні разом із відзивом на апеляційну скаргу.
Правила подання доказів регламентовані приписами статті 80 ГПК України, якою унормовано, що учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Вирішення питання щодо поновлення строку на вчинення процесуальних дій перебуває в межах дискреційних повноважень судів, однак такі повноваження не є необмеженими. У тому випадку, коли у встановлений законом строк учаснику справи виконати певні процесуальні дії не є можливим, оскільки саме у нього виникли обставини, які перешкоджають їх реалізації, у такого учасника виникає унормована законом можливість ініціювати поновлення процесуального строку, у спосіб звернення до суду із заявою, в якій має бути наведено причини пропуску строку; суд же лише має здійснити оцінку причин пропуску строку, наведених заявником, на предмет їх поважності. Інший підхід порушував би принципи диспозитивності та змагальності (пункт 3.3 постанови Верховного Суду від 06.12.2023 у справі № 918/604/23).
Відповідно до частин першої, другої статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина третя статті 269 ГПК України).
Верховний Суд сформулював усталений правовий висновок про те, що єдиний винятковий випадок, коли можливе прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (подібні за змістом висновки щодо застосування статті 269 ГПК України викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17, від 13.01.2021 у справі № 10/Б-921/1442/2013).
Прийняття апеляційним судом доказів без встановлення й оцінки обов`язкових за частиною третьою статті 269 ГПК України передумов, крім порушення відповідних процесуальних приписів, матиме наслідком недотримання принципів рівності учасників процесу і змагальності сторін, принципу правової визначеності в аспекті однозначності та передбачуваності правозастосування.
Водночас, відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, виключає можливість прийняття апеляційним судом додаткових доказів незалежно від причин їх неподання. Допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування. 
Такий висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 906/127/24 від 10.09.2025.
В судовому засіданні присутні арбітражний керуючий Кушнірук Ю.П., представники ТОВ "Веставтотрейд", ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" та ТОВ "Еконива" підтримали доводи, викладені у поданих ними процесуальних документах та надали усні пояснення.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином.
Окрім того, інформація щодо слухання судом справ є публічною і розміщується на офіційному веб-сайті суду в мережі Інтернет, що також свідчить про наявність в учасників можливості дізнатись про слухання справи за їх участю.
За умовами ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що всі учасники справи належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи та явка сторін обов`язковою не визнавалась, суд дійшов висновку про відсутність перешкод для розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши матеріали справи № 903/1199/23, проаналізувавши наявні докази, суд встановив наступне.
Ухвалою Господарського суду Волинської області від 12.12.2023 відкрито провадження у справі про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Еконива". Визнано кредиторські вимоги ТОВ "Веставтотрейд" до ТОВ "Еконива" на загальну суму 1 536 186,24 грн. Введено мораторій на задоволення вимог кредиторів боржника. Введено процедуру розпорядження майном боржника строком на сто сімдесят календарних днів до 30.05.2024. Розпорядником майна ТОВ "Еконива" призначено арбітражного керуючого Кушнірук Юлію Петрівну.
12.12.2023 на офіційному веб-порталі судової влади України здійснено оприлюднення повідомлення про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Еконива" (№ 72065).
За результатами розгляду вимог кожного кредитора судом постановлено ухвали від 07.02.2024 та 20.02.2024.
Судові рішення про визнання грошових вимог до боржника неодноразово переглядалися в апеляційному та касаційному порядках.
Конкурсними кредиторами боржника є ТОВ "Веставтотрейд", фізична особа Демянович А. В., фізична особа ОСОБА_1 , ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод", ГУ ДПС у Волинській області.
В заяві від 26.02.2025 представник ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" просив суд відсторонити арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. від виконання повноважень розпорядника майна ТОВ "Еконива" (код ЄДРПОУ 43880178) на підставі пункту 6 частини 4 статті 28 Кодексу України з процедур банкрутства та призначити розпорядником майна боржника нового арбітражного керуючого Кобельника О.С. на підставі поданої кандидатури, підтвердженої відповідними документами, а саме свідоцтвом про право на здійснення діяльності арбітражного керуючого № 473 від 12.03.2013.
Згідно викладених у вказаній заяві доводів, заявник звертав увагу суду, що розпорядник майна боржника ТОВ "Еконива" ОСОБА_2 разом з представником ТОВ "Еконива" ОСОБА_3 є засновниками адвокатського об`єднання "Фоксі" (код ЄДРПОУ 43231528). З моменту державної реєстрації АО "Фоксі" і до цього часу адвокат Василюк І.М. є керівником цього адвокатського об`єднання. Ієрархічний зв`язок у професійній площині в рамках діяльності АО "Фоксі" між представником боржника Василюком І.М. та розпорядником майна боржника Кушнірук Ю.П. створює обставини, за яких в останньої виник приватний інтерес, що вплинуло на об`єктивність прийняття рішень під час виконання службових обов`язків. Таким чином, виконання повноважень ліквідатора арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. має ознаки суперечності між її приватним інтересом та службовими повноваженнями, що може впливати на об`єктивність і неупередженість прийняття рішень, і є потенційним конфліктом інтересів, що є достатньою правовою підставою для відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень ліквідатора у справі відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 28 КУзПБ. 
Також ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" зазначало про те, що розпорядник майна Кушнірук Ю.П. не вжила жодних адекватних заходів для оскарження або перегляду грошових вимог трьох кредиторів: ПП "Компанія Глорія", ФОП Дем`яновича А.В. та Максимович М.Я., що безпосередньо вплинуло на формування реєстру вимог кредиторів і, отже, на кількісний розподіл голосів на загальних зборах кредиторів. Згідно позиції заявника, пасивне виконання арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. повноважень розпорядника майна боржника з розгляду грошових вимог кредиторів супроводжувалося також тим, що адвокат Василюк І.М., перебуваючи в статусі представника боржника, продовжував здійснювати захист інтересів зазначених кредиторів (ПП "Компанія Глорія", ФОП Дем`яновича А.В., Максимович М.Я.). Водночас, судом апеляційної інстанції виключено із складу комітету кредиторів ПП "Компанія Глорія", Максимовича М.Я. та частково ФОП Дем`яновича А.В. через відсутність достатніх підстав для їх включення. Ці обставини також свідчать про потенційний конфлікт інтересів та вказують на недбалість арбітражного керуючого у виконанні своїх обов`язків, що суперечить вимогам незалежності та неупередженості, встановленим законодавством про банкрутство. 
Разом з цим, адвокат Василюк І.М. на підставі договору від 28.12.2021 та ордеру від 16.08.2023, виданого від імені АО "Фоксі" представляв інтереси ТОВ "Еконива" в Господарському суді Львівської області у спорах із ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" (судові справи № 914/2209/23, 914/2210/23, 914/2212/23, 914/2211/23).
Заявник зазначає про невиконання та неналежне виконання обов`язків ліквідатора, порушення принципу безсумнівної повноти дій ліквідатора, ігнорування арбітражним керуючим очевидно фраудаторних правочинів боржника, а також перекладення обов`язків з накопичення ліквідаційної маси на кредитора. Вказані порушення в діяльності арбітражного керуючого, які полягають у невиконанні та неналежному виконанні обов`язків, на думку заявника, є прямим наслідком конфлікту інтересів.
В свою чергу арбітражний керуючий Кушнірук Ю.П. вважає відсутніми докази наявності приватного інтересу у даній справі, що може вплинути на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень арбітражним керуючим.
Заперечуючи відсутність реального чи потенційного конфлікту інтересів, зверталася увага на те, що в силу імперативних вимог норм права усі адвокати та арбітражні керуючі є членами професійних спільнот. Відносини між учасниками АО "Фоксі" не передбачають ієрархічного підпорядкування між адвокатами, а представництво інтересів боржника у справі про банкрутство адвокатом Василюком І.М. здійснюється в межах індивідуальної адвокатської діяльності, а не від імені адвокатського об`єднання. Зазначала, що саме по собі перебування арбітражного керуючого разом з адвокатом Василюком І.М. в складі АО "Фоксі" не свідчить про виконання повноважень розпорядника майна боржника в умовах конфлікту інтересів. 
В частині доводів заявника щодо невиконання та неналежного виконання обов`язків розпорядника майна боржника арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. заперечуються вказані твердження з мотивів їх безпідставності. Зазначає, що належним чином та у відповідності до законодавства про банкрутство здійснено розгляд заявлених кредиторами грошових вимог. Остаточне формування пасиву боржника здійснено за наслідками перегляду справи в апеляційному та касаційному порядках.
Зазначала про те, що розпорядником майна вживались заходи з аналізу правочинів щодо правомірності відчуження рухомого та нерухомого майна, за результатами чого встановлено відсутність підстав із звернення до суду із заявами про визнання таких правочинів (договорів) недійсними. При цьому, звертала увагу на наявність права кредитора на самостійне звернення до суду із заявами про визнання правочинів боржника недійсними в порядку ст. 42 КУзПБ. 
Дослідивши матеріали справи № 903/1199/23 та розглянувши доводи апеляційних скарг, а також перевіривши додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, Північно-західний апеляційний господарський суд зазначає таке.
Положеннями Кодексу України з питань банкрутства (далі - КУзПБ), визначено сутність судової процедури розпорядження майном боржника, зміст прав та обов`язків арбітражного керуючого, зокрема, при виконанні повноважень розпорядника майна боржника.
Арбітражний керуючий є суб`єктом незалежної професійної діяльності (частина 1 статті 10 КУзПБ). Вимоги до арбітражного керуючого визначені положеннями статті 11 Кодексу.
Права та обов`язки арбітражних керуючих під час виконання відповідних повноважень, зокрема, розпорядника майна, визначені у Кодексі (стаття 12 КУзПБ).
Відповідно до ст. 12 КУзПБ арбітражний керуючий користується усіма правами розпорядника майна, керуючого санацією, керуючого реструктуризацією, керуючого реалізацією, ліквідатора відповідно до законодавства.
Частиною 3 ст. 12 КУзПБ встановлено, що під час реалізації своїх прав та обов`язків арбітражний керуючий зобов`язаний діяти добросовісно, розсудливо та з метою, з якою ці права та обов`язки надано (покладено).
Частинами 8 та 9 ст. 12 КУзПБ під час виконання повноважень арбітражний керуючий має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, що міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється центральними органами виконавчої влади, які забезпечують їх ведення.
Згідно ст. 13 КУзПБ законодавцем гарантовано незалежність арбітражного керуючого.
Зокрема, згідно ч. 1 ст. 13 Кодексу визначено, що арбітражний керуючий під час здійснення своїх повноважень є незалежним. Забороняється будь-який незаконний вплив, тиск або втручання в діяльність арбітражного керуючого.
Частиною 2 ст. 13 Кодексу визначено, що одним із способів забезпечення незалежності арбітражного керуючого визначено особливість порядку його призначення, притягнення до відповідальності та припинення його повноважень.
Термін "реальний конфлікт інтересів" та "потенційний конфлікт інтересів" вживаються у цьому Кодексі у значеннях, наведених у Законі України "Про запобігання корупції" (ст. 1 КУзПБ).
В свою чергу, згідно ст. 1 Закону України "Про запобігання корупції" надано визначення:
потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень;
реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Згідно ч. 1 ст. 44 КУзПБ під розпорядженням майном розуміється система заходів щодо нагляду та контролю за управлінням і розпорядженням майном боржника з метою забезпечення збереження, ефективного використання майнових активів боржника, здійснення аналізу його фінансового стану, а також визначення наступної процедури (санації чи ліквідації).
Обов`язки арбітражного керуючого в межах виконання повноважень розпорядника майна боржника визначені положеннями ч. 3 ст. 44 КУзПБ. 
Порядок виявлення кредиторів та осіб, які мають бажання взяти участь у санації боржника, визначено положеннями ст. 45 КУзПБ.
Згідно ч. 1 ст. 45 КУзПБ, конкурсні кредитори за вимогами, що виникли до дня відкриття провадження у справі про банкрутство, зобов`язані подати до господарського суду письмові заяви з вимогами до боржника, а також документи, що їх підтверджують, протягом 30-ти днів з дня офіційного оприлюднення оголошення про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Згідно ч. 5 ст. 45 КУзПБ, розпорядник майна не пізніше ніж на 10 день з дня закінчення встановленого частиною першою цієї статті строку з урахуванням результатів розгляду вимог кредиторів боржником повністю або частково визнає їх або відхиляє з обґрунтуванням підстав визнання чи відхилення, про що письмово повідомляє заявників і господарський суд, а також подає до суду письмовий звіт про надіслані всім кредиторам боржника повідомлення про результати розгляду грошових вимог та їх отримання кредиторами разом з копіями повідомлень про вручення поштового відправлення та описів вкладення у поштове відправлення або інших документів, що підтверджують надсилання повідомлення кредиторам.
Згідно приписів ч. 6 ст. 45 КУзПБ визначено, що за результатами розгляду зазначених заяв господарський суд постановляє ухвалу про визнання чи відхилення (повністю або частково) вимог таких кредиторів.
Учасниками справи не заперечується, а судом констатовано той факт, що арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. повідомлено заявників і господарський суд про результати розгляду заяв з грошовими вимогами до боржника. 
Розгляд розпорядником майна боржника в зазначений час та спосіб заявлених грошових вимог до боржника, повідомлення заявника і господарський суд про результати такого розгляду, є способом реалізації власної правосуб`єктності арбітражного керуючого як самостійного учасника у справі про банкрутство. 
В якості доводів про допущені порушення та неналежне виконання арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. повноважень розпорядника майна боржника щодо невжиття заходів для оскарження або перегляду вимог трьох кредиторів то, як зазначено вище та вбачається з матеріалів справи про банкрутство, за результатами розгляду грошових вимог кредиторів судом постановлено ухвали від 07.02.2024 та 20.02.2024.
Непогодження кредитора з позицією арбітражного керуючого та з результатами такого розгляду та той факт, що в подальшому, за наслідками апеляційного чи касаційного переглядів справи, розмір грошових вимог кредиторів до боржника було змінено чи відхилено, на думку колегії апеляційного суду, не є беззаперечним доказом неналежного виконання арбітражним керуючим Кушнірук Ю.П. повноважень розпорядника майна боржника та в умовах реального та/або потенційного конфлікту інтересів. Натомість, твердження зі сторони інших учасників провадження щодо того, який саме має бути результат розгляду розпорядником майна заявлених кредиторських вимог або вимоги якого заявника підлягають визнанню розпорядником майна чи відхиленню, є формами здійснення тиску на арбітражного керуючого, що прямо заборонено законодавством. 
Завданням господарського суду у попередньому засіданні є перевірка заявлених до боржника грошових вимог конкурсних кредиторів, які можуть підтверджуватися первинними документами (угодами, накладними, рахунками, актами виконаних робіт тощо), що свідчать про цивільно-правові відносини сторін та підтверджують заборгованість боржника перед кредитором, та/або рішенням юрисдикційного органу, до компетенції якого віднесено вирішення такого спору (постанови Верховного Суду від 05.03.2019 у справі № 910/3353/16, від 18.04.2019 у справі № 914/1126/14, від 20.06.2019 у справі № 915/535/17, від 25.06.2019 у справі № 922/116/18, від 15.10.2019 у справі № 908/2189/17, від 24.10.2019 у справі № 910/10542/18, від 07.11.2019 у справі № 904/9024/16).
Таким чином, саме до компетенції господарського суду віднесено прийняття кінцевого рішення (з врахуванням можливого апеляційного чи касаційного оскаржень) щодо грошових вимог кредиторів. При цьому, суд не обмежений доводами (позиціями) зі сторони кредиторів, боржника чи арбітражного керуючого.
Надаючи оцінку доводам скаржника щодо участі арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П. та адвоката Василюка І.М. в складі одного адвокатського об`єднання (АО "Фоксі"), суд апеляційної інстанції не погоджується із твердженням, що сам факт існування таких корпоративних відносин свідчить про потенційну можливість наявності конфлікту інтересів, оскільки не зумовлюють існування приватного інтересу як обов`язкової складової конфлікту інтересів.
Крім цього, матеріали справи про банкрутство не містять доказів ієрархічного зв`язку чи залежності арбітражного керуючого Кушнірук Ю.П., що пов`язується з її участю в складі адвокатського об`єднання, натомість заявником висловлені лише міркування про їх наявність.
Судом апеляційної інстанції також враховується, що як суб`єкти незалежної професійної діяльності адвокати та арбітражні керуючі, в силу вимог законодавства, є членами відповідних професійних спільнот, що також не може свідчити про наявність реального та/або потенційного конфлікту інтересів.
Водночас представництво адвокатом інтересів боржника є особистою позицією адвоката в межах надання правничої допомоги клієнту.
Щодо аналізу правочинів за участі боржника на предмет наявності ознак фраудаторності та повноважень розпорядника майна на звернення до суду із заявою про визнання їх недійсними суд звертає увагу, що звернення до господарського суду із заявою про визнання недійсними правочинів або спростування майнових дій боржника (або ж утримання від такого звернення) є способом реалізації власної право- та дієздатності арбітражного керуючого, що згідно ч. 3 ст. 12 КУзПБ повинно здійснюватися арбітражний керуючим на власний розсуд добросовісно, розсудливо та з законною метою.
При цьому, згідно ч. 5 ст. 48 КУзПБ визначено повноваження зборів кредиторів. 
До компетенції зборів кредиторів належить прийняття рішення про: визначення кількісного складу та обрання членів комітету кредиторів; дострокове припинення повноважень комітету кредиторів або окремих його членів; схвалення плану санації боржника та схвалення внесення змін до нього; звернення до господарського суду з клопотанням про введення наступної процедури у справі про банкрутство; інші питання, передбачені цим Кодексом, у тому числі віднесені до компетенції комітету кредиторів.
Згідно ч. 8 ст. 48 Кодексу до компетенції комітету кредиторів належить прийняття рішення про: 1) обрання голови комітету; 2) скликання зборів кредиторів; 3) звернення до господарського суду з вимогою про визнання правочинів (договорів) боржника недійсними на будь-якій стадії процедури банкрутства; 3-1) визначення кандидатури арбітражного керуючого для призначення у справі про банкрутство; 4) звернення до господарського суду з клопотанням про призначення арбітражного керуючого, припинення повноважень арбітражного керуючого та про призначення іншого арбітражного керуючого; 5) надання згоди на продаж майна боржника (крім майна, що є предметом забезпечення) та погодження умов продажу майна боржника (крім майна, що є предметом забезпечення) у процедурі санації відповідно до плану санації або у процедурі ліквідації банкрута; 6) внесення пропозицій господарському суду щодо продовження або скорочення строку процедур розпорядження майном боржника чи санації боржника; 7) інші питання, передбачені цим Кодексом.
Таким чином, вказані норми права чітко регламентують повноваження представницьких органів кредиторі боржника. При цьому приписи Кодексу не визначають права таких органів визначати міру процесуальної поведінки розпорядника майна у вигляді звернення до суду із позовами, а також не підміняють норми Кодексу щодо гарантій незалежності арбітражного керуючого.
Згідно приписів ч. 1 ст. 42 КУзПБ правом на звернення до суду із заявою про визнання недійсними правочинів або спростування майнових дій за участі боржника з визначених положеннями Кодексу підстав, окрім арбітражного керуючого, наділений також кредитор. Будучи учасником провадження у справі про банкрутство кредитор наділений широким обсягом прав та повноважень, в тому числі правом на звернення до суду в межах провадження у справі про банкрутство, зокрема, із заявою про визнання недійсними правочинів боржника чи спростування майнових дій, вчинених боржником.
В контексті зазначених вище положень законодавства щодо організації діяльності арбітражного керуючого та визначених гарантій незалежності арбітражного керуючого доводи про те, що згідно рішення загальних зборів кредиторів боржника (протокол від 30.05.2025) зобов`язано розпорядника майна Кушнірук Ю.П. звернутись до суду з позовом про визнання правочинів фраудаторними жодним чином не підміняє положення КУзПБ щодо принципів незалежності арбітражного керуючого та самостійності у прийнятті процесуальних рішень. 
Таким чином, судова колегія відхиляє доводи заявника про неналежне виконання розпорядником майна своїх обов`язків, оскільки такі не містять документального обґрунтування, а ґрунтуються лише на припущеннях та незгоді із певними рішеннями арбітражного керуючого. Відповідно, заява представника ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ТОВ "Еконива" та призначення розпорядником майна ТОВ "Еконива" арбітражного керуючого Кобельника О.С. задоволенню не підлягає.
В силу ст. 73, 74, 76 ГПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
За змістом пункту 2 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право повністю або частково скасувати судове рішення.
Відповідно до статті 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Судова колегія дійшла висновку про те, що доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження, а тому підлягають задоволенню, а ухвала Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/1199/23 - скасуванню з підстав недоведеності обставин, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Також згідно клопотання про долучення доказів від 27.01.2026 ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" просив суд стягнути з апелянтів по 12 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ГПК України).
За змістом пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Статтею 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Нормою ст. 124 ГПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.
У поданих відзивах на апеляційні скарги заявник вказував наявність попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат на правничу допомогу, які останній поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 12 500,00 грн.
При цьому, за загальним правилом розподілу судових витрат, визначеним ч. 4 ст. 129 ГПК України, відповідно до якої інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на результат перегляду ухвали Господарського суду Волинської області від 18.11.2025 у справі № 903/1199/23 судова колегія не вбачає підстав для задоволення клопотання ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про стягнення судових витрат на правничу допомогу.
Керуючись ст. 269, 270, 271, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційні скарги арбітражної керуючої Кушнірук Юлії Петрівни та Товариства з обмеженою відповідальністю "Веставтотрейд" задоволити.
2. Ухвалу Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2025 року у справі № 903/1199/23 скасувати. Прийняти нове рішення.
Відмовити в задоволенні заяви представника ТОВ "Кам`янка-Бузький комбікормовий завод" про відсторонення арбітражного керуючого від виконання повноважень розпорядника майна у справі про банкрутство ТОВ "Еконива" та призначення розпорядником майна ТОВ "Еконива" арбітражного керуючого Кобельника О.С.
3. Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення.
4. Справу № 903/1199/23 повернути Господарському суду Волинської області.

Повний текст постанови складений "04" березня 2026 р.

Головуючий суддя Тимошенко О.М. 

Суддя   Саврій В.А. 

Суддя   Розізнана І.В.