Справа № 991/2943/26
Провадження 1-кс/991/2958/26

ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД 
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 квітня 2026 року         м.Київ 

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , власника майна ОСОБА_3 , представника власника майна - адвоката ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, 
ВСТАНОВИВ:
До Вищого антикорупційного суду (далі - ВАКС) надійшло вказане клопотання, у якому адвокат ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , просив скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, на майно - майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ).
У судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 підтримав подане ним клопотання та просив задовольнити його повністю, зазначивши при цьому, що арешт вказаних майнових прав на квартиру, що належать третій особі - ОСОБА_3 , є безпідставним, оскільки порушує право на мирне володіння майном. Разом з цим, адвокат зауважує, що процесуальний зв`язок між вказаним майном та предметом досудового розслідування відсутній, оскільки майнові права на квартиру АДРЕСА_1 не перебувають у власності чи володінні Товариству з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ВІ-ПРО», щодо якого здійснюється кримінальне провадження, не може бути предметом конфіскації та не має процесуального значення як доказ.
Власник майнових прав ОСОБА_3 повністю підтримала позицію свого адвоката.
Старший детектив Національного антикорупційного бюро України (далі - НАБУ) ОСОБА_5 у судове засідання не прибув, надіславши при цьому слідчому судді заперечення на клопотання про скасування арешту майна, заявивши про розгляд останнього за його відсутності. На переконання ст. детектива, не вбачається підстав для скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025, оскільки такий арешт накладено обґрунтовано, враховуючи, що зазначене майно (майнові права на квартиру АДРЕСА_1 ) належить ТОВ «ВІ-ПРО», корпоративні права на яке у розмірі 100% статутного капіталу належать підозрюваному у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023 ОСОБА_6 , а санкція інкримінованого останньому кримінального правопорушення передбачає покарання, окрім іншого, у виді конфіскації майна. 
Крім того, до матеріалів клопотання детективом долучено копію ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023.
Слідчий суддя вважає за можливе здійснювати розгляд вказаного клопотання за відсутності ст. детектива НАБУ.
Дослідивши матеріали клопотання про скасування арешту майна, заслухавши учасників, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Як слідує з наявних матеріалів, 04.01.2024 між ТОВ «ВІ-ПРО» (покупець), код ЄДРПОУ 45174949 та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) укладено договір купівлі-продажу майнових прав № МП-2-75 від 04.01.2024 (далі - основний договір від 04.01.2024) щодо об`єкта будівництва за будівельною адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 37-Е стосовно приміщення: квартира АДРЕСА_3 , площею 33,89 кв.м, та складено відповідний акт приймання-передачі.
19.01.2024 ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» видано довідку про зарахування коштів у розмірі 687 967,00 грн з ПДВ, сплачених ТОВ «ВІ-ПРО» на виконання вимог п. 3.1, п. 3.2. основного договору від 04.01.2024, що підтверджує повну оплату вартості майнових прав.
В подальшому, 26.12.2024 між ТОВ «ВІ-ПРО» (первісний покупець) та фізичною особою ОСОБА_3 (новий покупець) укладено договір про відступлення прав та обов`язків (заміну сторони) за основним договором від 04.01.2024, укладеним між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (далі - договір від 26.12.2024), предметом якого є майнові права на квартиру: АДРЕСА_4 , після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 (далі - квартира та/або об`єкт нерухомого майна).
Відповідно до п. 2.1. договору від 26.12.2024, ОСОБА_3 , як новий покупець, набула всіх прав на обов`язків первісного покупця (ТОВ «ВІ-ПРО») перед ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) щодо майнових прав на квартиру.
Пунктом 2.4. договору від 26.12.2024 встановлено, що цим договором одночасно вносяться зміни до основного договору від 04.01.2024, укладеного між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд», пов`язанні зі зміною сторони - первісного покупця на нового покупця.
Укладання додаткових договорів до основного договору від 04.01.2024 не передбачається.
Того ж дня, 26.12.2024 на підставі договору від 26.12.2024 між ТОВ «ВІ-ПРО» та ОСОБА_3 було складено акт приймання-передачі майнових прав щодо зазначеної квартири.
В свою чергу, на виконання вимог п. 2.2, п. 4.1. договору від 26.12.2024, ОСОБА_3 здійснила 26.12.2026 оплату вартості майнових прав на вище зазначену квартиру у розмірі 687 967,00 грн з ПДВ на підставі основного договору від 04.01.2024, укладеного між ТОВ «ВІ-ПРО» та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд».
Наступного дня ТОВ «ВІ-ПРО» видано довідку № 27/12/2024 від 27.12.2024 про сплату ОСОБА_3 100% вартості майнових прав на квартиру.
З огляду на викладене, ОСОБА_3 набула статусу нового покупця та майнових прав на квартиру перед ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) за основним договором від 04.01.2024, з урахуванням відступлення первісним покупцем (ТОВ «ВІ-ПРО») майнових прав на користь ОСОБА_3 на підставі договору від 26.12.2024, та сплатою останньою вартості майнових прав на квартиру.
Як слідує з наявних матеріалів провадження, 18.12.2025 між ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець) та ОСОБА_3 (новий покупець) складено акт приймання-передачі майнових прав на виконання вимог основного договору від 04.01.2024.
Згідно із зазначеним актом приймання-передачі майнових прав, ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» передало ОСОБА_3 майнові права на квартиру за адресою: АДРЕСА_5 (будівельна адреса до введення в експлуатацію: АДРЕСА_6 ) для державної реєстрації прав власності та подальшого користування квартирою.
Зазначеним актом приймання-передачі майнових прав від 18.12.2025 встановлено, що право власності на квартиру, яке підлягає державній реєстрації, ОСОБА_3 набуває в день підписання даного акту, тобто 18.12.2025.
Крім того, в день підписання вказаного акту, ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» додатково передало ОСОБА_3 , як новому власнику квартири, технічний паспорт та комплекти ключів.
Згодом, 24.12.2025 ОСОБА_3 , на виконання вимог ст. 322 ЦК України та ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», укладено договори з обслуговуючими організаціями: індивідуальний договір про надання послуг з постачання теплової енергії з обслуговування внутрішньо будинкових систем; договір № 75/28 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком; договір № 75/28 про компенсацію витрат.
26.12.2025 на підстави заяви ОСОБА_3 за № 70761798 від 24.12.2025 про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (квартиру) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 видано витяг з Державного реєстру речових прав на зазначену квартиру за індексним номером: 458565180.
Як зазначає адвокат у клопотанні, ОСОБА_3 у процесі аналізу (перевірки) відомостей, отриманих з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, встановлено відсутність даних про зареєстроване її право власності на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ) в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Підставою для погашення зареєстрованого права власності ОСОБА_3 на квартиру стала наявність ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 про накладення арешту на майно ТОВ «ВІ-ПРО», яке виступило первісним покупцем квартири за основним договором від 04.01.2024 до моменту укладення договору від 26.12.2024 з ОСОБА_3 , що в свою чергу зумовило реєстрацію обтяжень № 32358082, № 32308776, за якими обтяжувачем виступило НАБУ.
Наявні обставини і стали підставою звернення представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 до слідчого судді з цим клопотанням про скасування арешту з майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ).
З огляду на вказані обставини, слідчий суддя приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна. Заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна (ч. 1 ст. 170 КПК України).
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. 
Арешт майна допускається з метою: 1) забезпечення збереження речових доказів, 2) спеціальної конфіскації, 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (ч. 2 ст. 170 КПК України).
Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.
Частинами 1, 2 ст. 174 КПК України визначено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Виходячи з положень ст. 174 КПК України, дана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, накладеного за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна, із можливістю надання особами, що не були присутніми в судовому засіданні і про права та законні інтереси яких вирішено питання судовим рішенням, доказів та матеріалів, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, доведеності перед слідчим суддею їх переконливості.
В той же час, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Таким чином, розглядаючи клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя встановлює обґрунтованість/необґрунтованість накладеного арешту та наявність/відсутність підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.
В ході судового розгляду клопотання про скасування арешту майна слідчим суддею встановлено, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 52023000000000154 від 03.04.2023, в межах якого ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України, санкція якого передбачає покарання, окрім іншого, у виді конфіскації майна.
Ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 в рамках цього кримінального провадження накладено арешт із забороною органам держаної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам), щодо нерухомого майна, яке належить ТОВ «ВІ-ПРО» (код ЄДРПОУ 45174949), у тому числі, майнових прав на квартиру №75 за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 37-Е (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: м. Київ, вул. Здановської Юлії (вул. Ломоносова), буд. 28).
Правовою підставою для накладення арешту відповідно до ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 є забезпечення можливої конфіскації як виду покарання. 
Арешт майна, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, накладається на майно підозрюваного, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна (ст.170 КПК України). Покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині КК України.
Накладаючи арешт на зазначене майно, слідчий суддя виходив із наявних у нього під час засідання в матеріалах справи документів, з яких вбачалося, що підозрюваний ОСОБА_6 є одним із засновників та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «ВІ-ПРО», який володіє 100% частки його статутного капіталу.
Крім того, матеріали справи підтверджували набуття у власність ТОВ «ВІ-ПРО» майнових прав на квартиру №75 за адресою: м. Київ, вул. Васильківська, буд. 37-Е, що і зумовило застосування обтяжень для цього майна.
Втім, вартим уваги є те, що у відповідності до абз. 2 ч. 10 ст. 170 КПК України, не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Слідчий суддя зауважує, що чинне кримінальне процесуальне законодавство не містить окремого законодавчого визначення поняття «добросовісний набувач», однак його зміст розкривається у положеннях ст. 388 ЦК України. З аналізу вказаної норми вбачається, що добросовісним набувачем є особа, яка набула майно за відплатним правочином, не знаючи та не маючи об`єктивної можливості знати про відсутність у відчужувача права на його відчуження або інші обставини незаконності такого набуття. При цьому статус добросовісного набувача презюмується відповідно до загальних засад цивільного законодавства (ст.ст. 328, 330 ЦК України), при цьому обов`язок доведення його недобросовісності покладається на сторону обвинувачення.
Накладення арешту на майно, яке було відчужено у спосіб, встановлений чинним законодавством України та перейшло у володіння до добросовісного володільця до моменту початку досудового розслідування, можливе лише за умови подолання стороною обвинувачення розриву процесуального зв`язку між таким майном і цілями кримінального провадження. У подібних правовідносинах застосовується підвищений стандарт доказування, який вимагає встановлення не лише формального зв`язку майна із кримінальним правопорушенням, але й доведення штучності, удаваності або недобросовісності його відчуження, а також обізнаності набувача про можливу протиправність такого набуття. За відсутності таких обставин втручання у право власності не відповідає вимогам обґрунтованості та пропорційності.
Разом з тим, за відсутності доказів фіктивності правочину, обізнаності набувача про можливу протиправність походження майна або його афілійованості з підозрюваним, накладення арешту фактично підміняє собою механізми цивільно-правового оспорювання правочинів та покладає надмірний тягар на добросовісного власника.
Такий підхід суперечить правовій природі арешту майна, як виключно забезпечувального заходу, щодо дотримання справедливого балансу між інтересами держави та правами власника.
Відповідно до загальних засад цивільного права, майнові права як об`єкт цивільних правовідносин є оборотоздатними та можуть бути відчужені на підставі правочинів, зокрема договору купівлі-продажу. З моменту належного укладення та виконання такого правочину відбувається перехід майнових прав до набувача, а у попереднього право володільця вони припиняються у встановленому законом порядку. Таким чином, відчуження майнових прав шляхом їх продажу на підставі відповідного договору - є юридичним фактом, що припиняє право попереднього власника (правоволодільця) на відповідний об`єкт.
У такому випадку предмет арешту як захід забезпечення кримінального провадження фактично вибуває з майнової сфери особи, щодо якої застосовано процесуальне обмеження, що виключає наявність у неї юридичного титулу на відповідні майнові права. За відсутності чинного права власності чи іншого речового права у такої особи, накладення арешту не досягає визначеної ст. 170 КПК України процесуальної мети, оскільки відсутній об`єкт, який може бути збережений, конфіскований або використаний для забезпечення цивільного позову у відповідної особи.
Відтак, слідчий суддя погоджується з доводами адвоката про те, що накладений арешт на майнові права на вищевказану квартиру, які на момент постановлення оскаржуваної ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 вже були відчужені ТОВ «ВІ-ПРО» на підставі договору від 26.12.2024 та перебували у власності ОСОБА_3 , не відповідає правовій природі цього заходу, оскільки застосовується до особи, яка не є носієм відповідного майнового права, що свідчить про відсутність предмета процесуального впливу та порушення принципів розумності, необхідності та співмірності втручання у право власності особи на майнові права.
В силу приписів ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно (майнові права) у власність покупця, а покупець - прийняти та оплатити його. За змістом ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права, якщо вони не вилучені з цивільного обороту.
На підставі ст. 334 ЦК України право власності у набувача виникає з моменту передання майна або з моменту, визначеного договором чи законом. У випадку відчуження майнових прав таким моментом є належне укладення та виконання договору, що підтверджує перехід відповідного права до набувача.
Відповідно до п. 2.2. договору від 26.12.2024 ОСОБА_3 , як новий покупець, набула майнові права на квартиру з дати укладання акту приймання-передачі від 26.12.2024 та оплатою 26.12.2024 вартості майнових прав у розмірі 687 967,00 грн з ПДВ, у свою чергу майнові права ТОВ «ВІ-ПРО» на квартиру були припинені з огляду на їх відступлення на користь ОСОБА_3 ..
Таким чином, у разі продажу (відчуження) майнових прав на підставі цивільно-правового договору відбувається припинення майнового права у відчужувача та одночасне виникнення такого права у набувача. З моменту належного виконання правочину попередній власник втрачає юридичний титул на відповідні майнові права, що виключає можливість розгляду такого майна як такого, що перебуває у його власності чи володінні у розумінні ст. 170 КПК України, а отже - виключає правові підстави для накладення арешту на таке майно як захід забезпечення кримінального провадження.
Слід зауважити, що починаючи із 26.12.2024 майнові права ТОВ «ВІ-ПРО» були припинені, як наслідок, воно перестало бути учасником будь-яких правовідносин щодо нього в рамках даних майнових прав на квартиру, що виключає можливість застосування до таких майнових прав заходів забезпечення кримінального провадження в частині, що формально пов`язується з цим товариством.
Отже, станом на момент постановлення оскаржуваної ухвали, слідчий суддя вважає доведеним той факт, що майнові права на квартиру вже вибули з власності ТОВ «ВІ-ПРО» та належали ОСОБА_3 , що унеможливлює накладення арешту на таке майно як на актив особи, щодо якої здійснюється досудове розслідування.
У зв`язку з чим, доводи ст. детектива НАБУ ОСОБА_5 , викладені у письмових запереченнях, про те, що ОСОБА_3 не є суб`єктом звернення в розумінні ст. 174 КПК України, оскільки набула лише майнові права (право очікування), а не титульне право власності, є юридично неспроможними та базуються на помилковому тлумаченні норм матеріального і процесуального права.
Так, відсутність реєстрації права власності в державному реєстрі (через незавершеність будівництва) не позбавляє особу статусу володільця майнових прав у розумінні ст. 174 КПК України. Відмова у розгляді клопотання по суті є порушенням права на доступ до правосуддя.
Слідчий суддя акцентує увагу на тому, що майнові права є особливим видом майна в розумінні ст. 190 ЦК України. В силу чого ОСОБА_3 , яка на законних підставах (договір купівлі-продажу майнових прав від 04.01.2024 № МП-2-75) набула майнові права на квартиру (об`єкт будівництва), є законним володільцем цих прав. Арешт об`єкта нерухомості прямо блокує реалізацію цих прав (можливість реєстрації власності), що робить таку особу належним суб`єктом звернення.
Твердження ст. детектива про те, що право очікування є лише похідним і не дає статусу власника, суперечить сталій практиці Верховного Суду, за якою право очікування є складовою майна та обмеженим речовим правом, яке наділяє володільця повноваженнями для захисту своїх інтересів. Згідно з позицією суду, особа, що володіє майновими правами на підставі договору, має законне право звертатися з позовом про зняття арешту навіть без титульної реєстрації власності (постанова від 06.05.2024 у справі № 725/3352/23 та постанові від 29.06.2023 у справі № 208/9810/21).
На переконання слідчого судді, хоча зазначені висновки Верховного Суду викладені у межах цивільного судочинства, вони стосуються фундаментального визначення природи майнових прав як об`єкта цивільних прав, що має преюдиційне значення для визначення статусу заявника як іншого володільця майна у розумінні ст. 174 КПК України.
Отже, слідчий суддя зазначає, що майнові права на квартиру в недобудові - це конкретне речове право, яке дає змогу набути право власності після введення будинку в експлуатацію.
Варто зауважити, що положення ст. 396 ЦК України регламентують правила про захист права власності, які поширюються також на осіб, що мають речове право на чуже майно. Таким чином, закон не робить різниці в рівні захисту між титульним власником і володільцем майнових прав.
Крім того, ст. детектив стверджує, що права покупця ОСОБА_3 залежать від прав первісного власника ТОВ «ВІ-ПРО» (кінцевим бенефіціарним власником якого фактично є фігурант у цьому кримінальному провадженні підозрюваний ОСОБА_6 ). Однак слідчий суддя категорично не погоджується з такими доводами, оскільки після укладення договору та повної оплати, об`єкт майнових прав вибув із володіння первісного власника, позаяк на момент звернення з клопотанням майно фактично та юридично належить новій особі. Продовження арешту на майно, яке більше не належить підозрюваному, є необґрунтованим обмеженням прав третьої особи (добросовісного набувача).
Зважаючи на викладене, на переконання слідчого судді, арешт накладено на майно, яке не перебувало у власності особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, що виключає можливість досягнення мети арешту майна, визначеної ст. 170 КПК України.
До того ж слідчий суддя наголошує, що не можна заперечувати право фізичної особи ОСОБА_3 на захист майна лише через те, що багатоквартирний будинок на той час ще не було введено в експлуатацію. Поміж тим, арешт майна, яке вже відчужене третій особі, порушує Перший протокол до Конвенції про захист прав людини (право на мирне володіння майном).
Так, застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна є видом втручання у право на мирне володіння майном, що закріплено у ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, відповідно до якої кожна особа має право мирно володіти своїм майном, а втручання держави у це право допускається лише за умови законності, наявності легітимної мети та дотримання принципу пропорційності.
В ході розгляду цього клопотання слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 не має жодного процесуального статусу у вказаному кримінальному провадженні, не є підозрюваною, обвинуваченою або іншою особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження. Цей факт також підтверджено і органом досудового розслідування, про що свідчить зазначене ним у відповідях на адвокатські запити, що містяться у поданих матеріалах клопотання.
Крім того, матеріали клопотання повністю доводять твердження адвоката про те, що ОСОБА_3 набула майнові права на квартиру на підставі відплатного правочину, здійснила повну оплату їх вартості та не була обізнана і не могла бути обізнаною про будь-які обставини, що могли б свідчити про протиправний характер походження такого майна, що відповідає ознакам добросовісного набувача у розумінні ст. 388 ЦК України. 
Також вартим уваги є те, що після введення в експлуатацію багатоквартирного будинку та підписання 18.12.2025 акту приймання-передачі майнових прав між ОСОБА_3 (покупець) та ТОВ «Будівельна компанія» «Інтеграл-Буд» (продавець), ОСОБА_3 отримала фактичне володіння квартирою, технічну документацію та ключі, а 24.12.2025 звернулася із заявою про державну реєстрацію права власності, яке було зареєстровано 26.12.2025, що узгоджується з положеннями ст. 331 ЦК України.
Додатково слід зазначити, що після набуття права власності ОСОБА_3 вчинила всі необхідні дії, спрямовані на належне утримання квартири, зокрема уклала договори про надання житлово-комунальних послуг та здійснює оплату наданих на підставі них послуг, що відповідає вимогам ст. 322 ЦК України, ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та підтверджує реальність володіння та користування об`єктом нерухомості і реальні наміри його придбання.
За таких обставин, накладення арешту на майнові права, що належать третій особі, яка не має жодного відношення до кримінального провадження, є необґрунтованим та таким, що порушує право мирного володіння майном.
Таким чином, враховуючи, що арешт накладено на майно, яке на момент його застосування не належало ТОВ «ВІ-ПРО», відсутні будь-які правові підстави вважати його таким, що відповідає критеріям, визначеним ст. 170 КПК України та критеріям речових доказів, визначеним ст. 98 КПК України, а також беручи до уваги, що ОСОБА_3 є добросовісним набувачем та не є учасником кримінального провадження, арешт майнових прав на вказану квартиру підлягає скасуванню.
Водночас, відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.
Таким чином, враховуючи, що арешт накладено на майнові права, які не належать ТОВ «ВІ-ПРО», що свідчить про відсутність їх зв`язку із предметом кримінального провадження, на переконання слідчого суді, ОСОБА_3 є добросовісним набувачем майнових прав на квартиру та не є учасником кримінального провадження № 52023000000000154 від 03.04.2023, а тому застосований захід забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 є таким, що порушує конституційні та конвенційні гарантії ОСОБА_3 щодо вільного володіння майновими правами. При цьому, будь-які докази протилежного стороною обвинувачення не надані, а зважаючи на відсутність у ОСОБА_3 процесуального статусу у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає доведеним те, що відсутній і процесуальний зв`язок між зазначеним майном та предметом досудового розслідування.
За таких обставин, застосований арешт майнових прав на квартиру не здатний забезпечити жодну із цілей, передбачених ст. 170 КПК України, оскільки майно не перебуває у власності чи володінні ТОВ «ВІ-ПРО», щодо якого здійснюється кримінальне провадження, не може бути предметом конфіскації та не має процесуального значення як доказ, з огляду на відсутність належного процесуального зв`язку між майновими правами та предметом досудового розслідування.
Поряд з цим, слідчий суддя зауважує, що в жодному разі не ставить під сумнів обґрунтованість накладення арешту ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 на інше майно ТОВ «ВІ-ПРО», яке прямо чи опосередковано належить підозрюваному ОСОБА_6 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання в майбутньому, проте аргументованими є висновки адвоката ОСОБА_4 щодо скасування такого арешту в частині обмеження лише на майнові права третьої особи ( ОСОБА_3 ) на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ).
За наведених обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання адвоката ОСОБА_4 , подане в інтересах ОСОБА_3 , про скасування арешту на майнові права на вищевказану квартиру підлягає задоволенню. В решті арешт, накладений ухвалою слідчого судді ВАКС від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 на майно підозрюваного ОСОБА_6 , діє без змін.
Керуючись ст. ст. 174, 307, 309, 372, 376 КПК України, слідчий суддя 
ПОСТАНОВИВ:
Клопотання задовольнити.
Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у межах кримінального провадження № 52023000000000154 від 03.04.2023, на майно - в частині накладання арешту на майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ).
Скасувати встановлену ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 12.12.2025 у справі № 991/12808/25 у межах кримінального провадження № 52023000000000154 від 03.04.2023 заборону органам держаної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам) - щодо нерухомого майна, а саме майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (адреса після введення об`єкта в експлуатацію: АДРЕСА_2 ).
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя          ОСОБА_1