ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/6448/24  Номер провадження 22-ц/814/142/26	Головуючий у 1-й інстанції Гольник Л. В.  Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Одринської Т.В.,
суддів Панченка О.О., Пікуля В.П.
за участю секретаря Сальної Н.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах якої діє ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Шевченківського району міста Полтави, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2025 року,
В С Т А Н О В И В :
У червні 2024 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2025 року позовну заяву залишено без розгляду, у зв`язку з тим, що сторона позивача повторно не з`явилася у судове засідання, причину неявки у судове засідання 26.02.2025 представником позивача та позивача судом визнано неповажною.
Не погодившись із вказаною ухвалою, її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на її необгрунтованість, просив скасувати ухвалу, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції, будучи обізнаним про перебування позивача закордоном, продовжував надсилати судові повістки саме за адресою реєстрації. 
Вказував, що висновок суду про те, що позивач повідомлявся належним чином, є хибним, оскільки судом не вжито дій, які б сприяли належному та реальному, а не формальному дотриманню вимоги про завчасне повідомлення учасника справи щодо дати та часу розгляду відповідної справи.
Зазначав, що суд невірно трактував викладені у клопотанні про відкладення розгляду справи обставини та необгрунтовано визнав їх неправдивими, що призвело до винесення невмотивованого судового рішення.
Також зазначав, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що представник позивача являвся на судові засідання, у випадку неможливості прибути на засідання, завчасно та перед кожним судовим засіданням подавались клопотання про розгляд справи без участі позивача та представника або про перенесення розгляду справи. При цьому необхідність перенесення розгляду справи була викликана об`єктивними обставинами.
Вважає, що з боку позивача систематично вживались активні дії, спрямовані на дотримання процесуального порядку ведення справи та доведення до відома суду позиції позивача.
Відзив на апеляційну скаргу у встановлені строки не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно дост.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, виходив з того, що сторона позивача належним чином повідомлялася про розгляд справи, ніщо не заважало взяти участь позивача у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте ні позивач, ні його представник клопотань про проведення судового засідання у режимі відеоконференції не заявляли, при цьому суд визнав причини неявки у судове засідання неповажними.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи наступного.
Залишення позову без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
Однією з підстав для залишення позову без розгляду є повторна, тобто двічі поспіль, неявка в судове засідання позивача, якщо від нього не надходило заяви про розгляд справи без його участі та існують перешкоди для такого розгляду.
Відповідно до положень ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку, зокрема, у разі першої неявки в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.
Згідно ч.5 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Системний аналіз наведених процесуальних норм свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне.
При цьому процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду при неповідомленні причин неявки. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними.
Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд повинен залишати позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.
Таким чином, згідно з вимогами процесуального закону суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Також вказані норми законодавства не містять вказівки і на те, що для визнання неявки в судове засідання повторною попередня неявка повинна бути такою, що відбулася лише з невідомих суду причин, або з причин, що визнані судом неповажними. Правове значення в цьому випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Відповідна правова позиція викладена у постанові від 31 серпня 2021 року у справі № 570/5535/17, в якій погоджуючись із судовими рішеннями про залишення позову без розгляду, Верховний Суд зазначив, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані із принципом диспозитивності цивільного судочинства, у відповідності до змісту якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Наслідки у вигляді залишення позову без розгляду настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду, якщо нез`явлення позивача є перешкодою для розгляду справи. Зазначена норма дисциплінує позивача, як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він має право подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи. Правове значення в даному випадку має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Матеріалами справи встановлено, що ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 06.08.2024 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.
Встановлено, що під час підготовчого провадження представниками позивача подавалися заяви про відкладення судового засідання 10.09.2024 року – адвокатом Борзовцем О.В. (а.с 44) та судового засідання 19.11.2024 року – адвокатом Гавришем Б.В. (а.с. 112).
Під час підготовчого судового засідання 16.10.2024 року, яке проводилося за участю представника позивача – адвоката Гавриша Б.В., представник відповідача наголошувала на тому, що позивач перебуває закордоном, у Чехії, а тому для дачі особистих пояснень по суті позовних вимог прохала визнати явку позивача обов`язковою.
При цьому, стороною відповідача було приєднано до матеріалів справи підтвердження перебування позивача ОСОБА_1 у Чехія (а.с. 94).
У підготовчому судовому засіданні 16.10.2024 року за клопотанням представника відповідача ухвалою суду було визнано явку позивача обов`язковою та роз`яснено представнику позивача – адвокату Гавришу Б.В. про можливість участі у судовому засідання позивача у режимі відеоконференції.
Проте у підготовче судове засідання позивач та його представник 12.12.2024 року не з`явилися, представник позивача подав заяву про проведення судового засідання без їх участі, просили закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи по суті.
Ухвалою суду від 12.12.2024 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.
У судові засідання 16.01.2025, 26.02.2025 позивач та представник позивача не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду.
Представник позивача подав клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи у зв`язку з тим, що позивач Петров А.В. повідомив адвоката 24.02.2025 року, що перебуває у Чехії.
Встановивши, що позивач та його представники належно повідомлені про судові засідання, двічі поспіль в судові засідання не з`явилися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч.1ст.257 ЦПК України, оскільки неявка позивача та його представника у судове засідання, призначене на 26.02.2025, є повторною, а заяви про розгляд справи за відсутності позивача до суду не надходило.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок суду є хибним про те, що позивач повідомлявся належним чином, не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
З матеріалів справи вбачається, що представник позивача надсилав клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням їх дати і часу розгляду, що свідчить про обізнаність адвоката про час та місце розгляду справи.
Відповідно до ч.7 ст.272 ЦПК України якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про належне повідомлення позивача про час та дату розгляду справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що необхідність перенесення розгляду справи була викликана об`єктивними обставинами не заслуговують на увагу оскільки не підтверджені матеріалами справи.
Відповідно до висновків, які міститься у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2020 року у справі № 740/1734/18, де залишаючи без змін судові рішення про залишення позову без розгляду, Верховний Суд вказав, що суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Такі висновки Верховного Суду є усталеними і сформовані у цілому ряді постанов, зокрема у постановах: від 07 серпня 2020 року у справі № 405/8125/15-ц, від 21 вересня 2020 року у справі № 658/1141/18, від 16 березня 2020 року у справі № 390/1076/18-ц, від 19 вересня 2018 року у справі 760/1143/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 201/15122/15-ц, де Верховний Суд зазначає, що процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду, а правове значення при залишенні позову без розгляду має лише належне повідомлення позивача про день та час розгляду справи, повторність неявки в судове засідання та неподання заяви про розгляд справи за відсутності позивача.
Також не підтвердженими є доводи апеляційної скарги про те, що з боку позивача систематично вживались активні дії, спрямовані на дотримання процесуального порядку ведення справи та доведення до відома суду позиції позивача.
Колегія суддів зазначає, що згідно ч.4ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.ч.1, 2, п.10 ч.3ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Однією з основних засад здійснення цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
Окрім того, розгляд справи впродовж розумного строку є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбаченост.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Колегія суддів зазначає, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 383, апеляційний суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 26 лютого 2025 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 23 лютого 2026 року.

Головуючий    Т.В. Одринська 

Судді       О.О. Панченко

В.П. Пікуль