ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2026 року	м. Одеса	Справа № 916/3161/25	
м. Одеса, проспект Шевченка, 29
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:
головуючого судді Савицького Я.Ф.,
суддів: Богацької Н.С.,
Ярош А.І.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ»
на рішення Господарського суду Одеської області
від 13 жовтня 2025 року (повний текст складено 17.10.2025)
у справі № 916/3161/25
за позовом Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ»
до Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ»
про стягнення 264395,91 грн.

суддя суду першої інстанції: Лічман Л.В.
місце винесення рішення: м. Одеса, просп. Шевченка 29, Господарський суд Одеської області

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2025 Фермерське господарство «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» (позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ» (відповідач) заборгованості у розмірі 40 981,90 грн., з якої 29 190,59 грн. – основна заборгованість, 2 391,01 грн. – 3 % річних, 9 400,30 грн. – інфляційні нарахування. Також позивач просив стягнути з відповідача судові витрати та 36000 грн. – витрат на професійну правничу допомогу.
Позовні вимоги мотивовані неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за Договором поставки товару, а саме Аграрно-риболовецьке Товариство своєчасно не здійснило оплату за Договором з простроченням строку його оплати, у зв`язку з чим, окрім основної заборгованості нараховані відсотки річних та інфляційні нарахування.
Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/3161/25 (суддя Лічман Л.В.) позов задоволений частково. Стягнуто з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ» на користь Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» 100000/сто тисяч/грн 00 коп. пені, 17499/сімнадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять/грн 39 коп. 3% річних, 74324/сімдесят чотири тисячі триста двадцять чотири/грн 41 коп. інфляційних втрат, 3162/три тисячі сто шістдесят дві/грн 27 коп. судового збору. У решті позову відмовлено.
Висновок суду першої інстанції мотивований тим, що матеріалами справи підтверджено неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань щодо здійснення своєчасної оплати за Договором поставки, а саме з простроченням строку оплати, у зв`язку з чим нараховані до стягнення 3 % річних за період з 22.11.2024 – 07.07.2025 та інфляційні нарахування за період з грудня 2024 по червень 2025. Також судом зазначено, що позовні вимоги в частині стягнення 3% річних підлягають частковому задоволенню, оскільки основний борг був сплачений 08.07.2025. Крім того, судом було відмовлено у стягненні 36000 грн. витрат на послуг адвоката, оскільки позивачем в установленому законодавством порядку не доведено понесення витрат на правничу допомогу адвоката.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Фермерське господарство «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» звернувся до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/3161/25 в частині відмови у стягненні з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ» на користь Фермерського господарство «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» витрат на правничу допомогу у розмірі 36000 грн. Прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з Аграрно-риболовецького Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ» на користь Фермерського господарство «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» 36000 грн. – витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції та 20000 грн. – в суді апеляційної інстанції.
Доводи та вимоги апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджують достатні правові підстави для визначення конкретного розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають компенсації.
Також апелянт зазначив, що наявність фактичного представництва та активних дій адвоката є наявність фактичного представництва та активній дій адвоката є беззаперечним доказом виконання умов Договору та додаткової угоди, а отже і підставою для відшкодування витрат на правничу допомогу у погодженому фіксованому розмірі у сумі 36000 грн.
Крім того, апелянт зазначив, що відсутність Акта приймання-передачі наданих послуг у матеріалах справи не може розцінюватися як невиконання Договору або відсутність підтвердження наданих послуг, оскільки сторонами було узгоджено момент оформлення цього акту, який на час розгляду справи ще не настав.
Щодо стягнення 20000 грн. – витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, позивач зазначив, що між АО «Лєгіст» та ФГ «Златов Ігор Васильович» було укладено Договір про надання правової допомоги, яким підтверджується надання послуг позивачу. 
За результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, оформленого протоколом від 23.10.2025, для розгляду даної справи сформовано колегію суддів у складі: головуючого судді Савицького Я.Ф., суддів: Богацької Н.С., Ярош А.І. 
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 вирішення питання щодо можливості відкриття, повернення, залишення без руху або відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» було відкладене до надходження витребуваних цією ж ухвалою з Господарського суду Одеської області матеріалів справи №916/3161/25 до суду апеляційної інстанції.
3 1.10.2025 матеріали справи №916/3161/25 надійшли до Південно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 10.11.2025 року у справі №916/3161/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 13 жовтня 2025 року у справі №916/3161/25. Вирішено розглянути апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.
Апеляційний господарський суд враховує, що відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Разом з цим Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку розумності строку розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід вважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
Розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Савенкова проти України» від 02.05.2013, «Папазова та інші проти України» від 15.03.2012).
Європейський суд щодо тлумачення положення «розумний строк» в рішенні у справі “Броуган та інші проти Сполученого Королівства” роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
З огляду на зазначене, з метою повного, об`єктивного та всебічного розгляду апеляційної скарги, враховуючи обставини, пов`язані зі запровадженням в Україні воєнного стану – постійні тривали повітряні тривоги, відключення електропостачання та інші чинники тощо, у зв`язку з якими існують обмеження у робочому часі; приймаючи до уваги принцип незмінності складу суду та значну завантаженість колегії суддів апеляційної інстанції, перебування членів апеляційної колегії у відрядженнях, на лікарняних та у відпустках тощо; з огляду на положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, апеляційна скарга у даній справі розглядається у "розумний строк", тобто такий, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій та справедливого та неупередженого вирішення судом спору.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України унормовано, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність юридичної оцінки встановлених фактичних обставин справи, застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при винесені рішення, колегія суддів Південно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступних висновків.
Представник Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ», звертаючись до суду з апеляційною скаргою, оскаржив рішення місцевого господарського суду виключно в частині відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат, а саме – витрат на професійну правничу допомогу.
У своїй апеляційній скарзі представник зазначив, що місцевий господарський суд безпідставно відмовив у стягненні з іншої сторони витрат на оплату послуг адвоката у розмірі 36000 грн, понесених Фермерським господарством «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» у зв`язку з наданням адвокатських послуг під час розгляду справи.
У зв`язку з цим представник просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення місцевого господарського суду в оскаржуваній частині та ухвалити нове рішення, яким задовольнити заяву про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Крім того, у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції представник також просив стягнути додатково 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених на оплату послуг адвоката під час підготовки та подання апеляційної скарги.
Розглянувши питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу за результатом розгляду даної справи, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 Господарського процесуального кодексу України)
Відповідно до ст. 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать у тому числі і витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 16 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до ч. 8 ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що факт понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів, зокрема на підставі договору про надання правничої допомоги та відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг (виконаних робіт) та їх вартості. Відсутність документального підтвердження факту понесення стороною судових витрат на професійну правничу допомогу та їх розміру є підставою для відмови у задоволенні вимоги про відшкодування таких витрат.
Відповідно до ч. 4 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Водночас при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, про що йдеться у додатковій ухвалі Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20.
Частиною 5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що у разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч. 6 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна правова позиція міститься у Постанові Верховного Суду від 18.12.2018 у справі №910/4881/18.
У розумінні положень ч.5 ст. 126 Господарського процесуального кодексу України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Аналогічна правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 11.09.2020 у справі №922/3724/19.
Разом з цим, судова колегія зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність").
Закон України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (ст. 30 зазначеного Закону).
За змістом наведеної норми адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі №910/4201/19.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні положень Цивільного кодексу України становить ціну такого договору.
Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21.
У даному контексті судова колегія враховує правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 22.12.2018 у справі №826/856/18, згідно з якою розмір суми, яка підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (також див. постанови Верховного Суду від 26.11.2020 у справі №922/1948/19, від 12.08.2020 у справі №916/2598/19, від 30.07.2019 у справі №911/1394/18).
Також апеляційна колегія звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 14.05.2019 у справі №922/576/18, де суд касаційної інстанції зазначив, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані: договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №520/9408/18.
Вказану правову позицію щодо застосування положень статей 126, 129 Господарського процесуального кодексу України Верховний Суд, висловив, зокрема, у постановах від 03.05.2019 у справі №910/10911/18, від 14.05.2019 у справі №922/576/18, від 29.05.2019 у справі №910/10483/18, від 18.06.2019 у справі №922/3787/17, від 25.06.2019 №916/1340/18.
Як зазначалось вище, позивач просить стягнути з відповідача 36000 грн. витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної першої інстанції та 20000 грн. – в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження понесення витрат на правову допомогу, в матеріалах справи наявний та позивачем було надано суду копії:
-Договір про надання правової допомоги від 11.11.2021 №11/11/21, укладеного між Фермерським господарством «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» (Клієнт) та Адвокатським об`єднанням «ЛЄГІСТ» (Адвокат).
Пунктом 2.4 Договору передбачено, що на підтвердження факту надання Адвокатським об`єднанням Клієнту правової допомоги відповідно до умов цього Договору складається акт приймання-передачі адвокатських послуг і направляється Клієнту.
Вартість послуг Адвокатського об`єднання встановлюється додатковою угодою до цього Договору.
Додатковою угодою від 05.08.2025 № 05/08/2025 до договору про надання правової допомоги від 11.11.2021 №11/11/21, пунктом 1, сторони дійшли взаємної згоди, що вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання за участь у справі Клієнта до Товариства з обмеженою відповідальністю «СВІТЛИЙ ПУТЬ» - є фіксованою та становить: в суді першої інстанції 36000 грн. та в суді апеляційної інстанції 20000 грн.
Пунктом 2 Додаткової угоди передбачено, що Клієнт протягом шести місяців після набрання законної сили остаточного судового рішення у справі зазначеній в п.1 цієї Угоди, зобов`язаний шляхом перерахування грошових коштів на розрахунковий рахунок Адвокатського об`єднання або внесення готівкою в касу Адвокатського об`єднання у повному обсязі сплатити вартість послуг Адвокатського об`єднання, встановленому у п.1 додаткової угоди та скласти Акт приймання-передачі наданих послуг.
Отже, у вказаному Договорі про надання правової допомоги Сторонами визначено види правової допомоги, надання якої конкретизується у відповідній Додатковій угоді до цього Договору, в якій також визначається обсяг правничої допомоги та вартість наданих послуг Адвоката.
Однак у матеріалах справи відсутній Акт приймання-передачі наданих адвокатських послуг, складення якого прямо передбачено пунктом 2.4 Договору про надання правничої допомоги. Ненадання такого акта свідчить про недотримання сторонами умов укладеного договору.
За відсутності зазначеного акта неможливо встановити фактичний обсяг, зміст та перелік адвокатських послуг, які були надані, час їх надання, а також підтвердити прийняття таких послуг клієнтом. Відтак, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання правничої допомоги саме в тому обсязі та на ту суму, які заявлені до стягнення.
У зв`язку з цим заявлені витрати на професійну правничу допомогу не можуть вважатися належним чином підтвердженими, що є підставою для відмови у їх стягненні.
Судова колегія зазначає, що вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. 
У даному випадку суду не надано доказів того, що Адвокат надав, а Клієнт прийняв відповідну правничу допомогу, яка була обумовлена Сторонами у Договорі про надання правової допомоги від 11.11.2021 №11/11/21 та Додатковій угоді від 05.08.2025 до останнього.
Отже, приймаючи до уваги положення чинного законодавства і встановлені обставини справи, оцінивши докази у справі в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» на рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/3161/25 задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду залишається без змін.
З огляду на те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати зі сплати судового збору за подання та розгляд апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства «ЗЛАТОВ ІГОР ВАСИЛЬОВИЧ» залишити без задоволення, рішення Господарського суду Одеської області від 13.10.2025 у справі №916/3161/25 - без змін.
Постанова відповідно до вимог ст. 284 Господарського процесуального кодексу України набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя Савицький Я.Ф.
Суддя Богацька Н.С.
Суддя Ярош А.І.