Справа № 569/6209/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2026 року 

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді - Тимощука О.Я.,
при секретарі – Ковальчук О.Б.,
за участю позивачки – ОСОБА_1 ,
представника позивачки – адвоката Шевчука В.С.,
відповідача – ОСОБА_2 , 
представника відповідача – адвоката Ошурка Й.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову вказала, що вона - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
ІНФОРМАЦІЯ_3 її дочка - ОСОБА_4 померла. 
Вказує, що 08 квітня 2023 року між її дочкою та відповідачем - ОСОБА_2 зареєстровано шлюб. Від цього шлюбу у ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є спільна неповнолітня дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка на даний час проживає разом із нею - її бабусею. 
Зазначає, що батько дитини - ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків, оскільки ОСОБА_2 , починаючи із народження дитини з серпня 2023 року і по цей день жодного разу не виявив бажання піклуватися про доньку, жодного разу не потурбувався про стан її здоров`я, жодного разу не привітав її з днем народження, не проявляв будь-яких дій, які б свідчили про його зацікавленість у піклуванні та вихованні дитини. 
Після, смерті дочки - ОСОБА_4 відповідач жодного разу не бачився із дитиною та не проявляв будь-яких намірів на вчинення таких дій. Зазначає, що відповідач неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за зловживання алкогольними напоями та наркотичними речовинами. 
Вказує, що у неї наявні всі необхідні умови проживання для дитини, а саме на праві власності зареєстрований житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. У зв`язку з чим, у неї виникла необхідність звернутись з даним позовом до суду, оскільки наразі вона самостійно виконує всі батьківські обов`язки, займається вихованням та утриманням онуки. Таким чином, вона вважає, що оскільки відповідач не приймає участі у вихованні своєї дитини, не цікавиться її особистим життям та здоров`ям та не бачить її, то це свідчить про його байдужість до своєї доньки, а також не виконання ним батьківських обов`язків продовж понад двох років, а тому, на її думку, є підставою для позбавлення батьківських прав. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 17 квітня 2025 року по даній цивільній справі було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 26 травня 2025 року.
12 травня 2025 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником відповідача – адвокатом Ошурко Й.М. подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого, відповідач заперечує проти задоволення позовних вимог. Зазначає, що позивачка ОСОБА_1 приходиться йому тещею і просить позбавити його батьківських прав відносно його доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . Позовні вимоги ОСОБА_1 він не визнає і не погоджується із її доводами. Вказує, що свої батьківські обов`язки останній виконує та виконував з народження дочки, піклувався і про дружину, коли вона хворіла і про дочку, яка теж перебувала у лікарні. Зазначає, що позивачка, яка є бабусею дитини відповідача, робить усе можливе і чинить усі можливі перешкоди, щоб зашкодити йому брати участь у житті дитини та використовує це проти нього. Вказує, на ту обставину, що вихованням сина дружини від першого шлюбу ОСОБА_6 , який є круглою сиротою займався він, коли позивачка з його донькою лежала у лікарні із запаленням вушка. Приносив для них їжу в лікарню, а ОСОБА_6 водив і забирав зі школи, спілкувався з вчителями за потреби з приводу навчання, про що вони можуть підтвердити, приділяв увагу для його виховання, бесід із ним, для навчання, проведення дозвілля, проводив відповідну виховну роботу, про що просили вчителі. Зазначає, що коли бабуся була з його донькою у лікарні, він займався ОСОБА_6 , перекривав ті обов`язки, які вона не була спроможна робити з ним. Вважає, вимогу позивачки – ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав є значно перебільшеною, незаконною та несправедливою по відношенню як до нього так і до дочки, хоче брати участь у житті доньки, її вихованні та дозвіллі, турбуватися й надалі про стан її здоров`я. Крім того, зазначає, що незважаючи на доводи позивачки, був із дружиною у лікарні з приводу стану її особистого здоров`я, їздив із нею по різним лікарням, містам, був з нею, підтримував, годував, купували для неї безліч ліків. Вказує, що ці обставини, а саме його участь, його постійну присутність у лікарнях і піклування про ОСОБА_7 ще з самого народження, коли вона перебувала у Рівненському обласному перинатальному центрі, оскільки народилася недоношеною з маленькою вагою, а дружина знаходилася в іншій лікарні – можуть підтвердити медсестри та лікарі, які його бачили. Зараз живе поруч біля позивачки в 5 хв., є збережена переписка, де він постійно просить про зустріч з донькою. Вказує, що всі отримані кошти від держави для Соломійки віддавав тещі і ніяких погроз воєнкоматом, щоб нібито він злякався і віддавав гроші, як вона пише не було. Вказує, на те, що в нього в житті просто склалися такі обставини і що він не користується ними, щоб уникнути військової служби як це виставляє теща, а просто хоче піклуватися про свою дочку і брати участь у її вихованні та в її житті. Зазначає, що має житло, роботу. Вважає, що позивачка навмисно не надає вірної, актуальної інформації щодо цих обставин, має свої власні мотиви та мету. Позивачка часто відсутня, буває закордоном, в цей час він бере на себе весь догляд за дочкою. Вказує, що часта відсутність позивачки та її пенсійний вік свідчить про неможливість якісно займатися вихованням та приділяти належну увагу дітям, ще й позбавляти його батьківських прав.
23.05.2026 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником позивачки – адвокатом Шевчуком В.С. подано відповідь на відзив, в якому просить позовні вимоги ОСОБА_1 задоволити.
Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 26.05.2026 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивачка та її представник – адвокат Шевчук В.С. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у ньому, просять їх задоволити.
Відповідач та його представник – адвокат Ошурко Й.М. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, просять в їх задоволенні відмовити.
Представник третьої особи - Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. в судове засідання не з`явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином, подала через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області 03.02.2026 року заяву, в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, висновок Органу опіки та піклування від 12.12.2025 року № 08-01-2218/25 про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно доньки підтримує та просить постановити рішення в інтересах малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.
Судом встановлено, що 08 квітня 2023 року між ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 було зареєстровано шлюб у Рівненському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 478, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 08.04.2023 року.
Від даного шлюбу у сторін народилася донька - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданим Рівненським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 31.08.2023 року.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області 03.12.1985 року.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 виданим Рівненським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану у Рівненському районі Рівненської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 22.01.2024 року.
Відповідно до наказу Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради № 197-осн. від 24.10.2024 року про тимчасове влаштування малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 в сім`ю ОСОБА_1 прийнято рішення тимчасово влаштувати з 24.10.2024 року терміном на 6 місяців в сім`ю ОСОБА_1 , яка проживає у АДРЕСА_1 малолітню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Згідно довідки від сімейного лікаря ОСОБА_9 від 07.03.2025 року, виданої ОСОБА_5 зазначено те, що дитина приходить на огляд до сімейного лікаря з бабусею ОСОБА_1 з дня її народження і по даний час.
З довідки виданої лікарем ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_5 з 20.03.2024 року по 25.03.2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні внутрішніх захворювань КНП «Міська дитяча лікарня» Рівненської міської ради з приводу захворювання, шифр МКХ Н65.0.
З довідки виданої лікарем ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_5 з 24.04.2024 року по 01.05.2024 року перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні внутрішніх захворювань КНП «Міська дитяча лікарня» Рівненської міської ради з приводу захворювання, шифр МКХ Н65.0.
Згідно довідки виданої КН «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» POP № 80 від 24.03.2025 року та довідки виданої КНП «ЦПМСД «Центральний» РМР від 24.03.2025 року вбачається, що ОСОБА_1 за медичною допомогою до психіатра та нарколога не зверталася та повністю здорова.
Згідно довідки вих. № 49 від 26.11.2025 року вбачається, що ОСОБА_2 працює на посаді водія автотранспортних в ТОВ «Група Про» з 31.03.2025 року по теперішній час. Довідка видана директором ТОВ «ГрупаПро» Сергієм Гольонко.
Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради Самолюк І.Р. вказала, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 батьківських прав є недоцільним та надала суду висновок Органу опіки та піклування № 08-01-2218/25 від 12.12.2025 року, відповідно до якого комісія вважає за доцільне не позбавляти батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 відносно малолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 суду пояснила, що давно спілкується з ОСОБА_12 , знає як народилася дитинка, участь у житті дитини приймає бабуся. Повідомила, що її зять і донька організували День народження для дитини, батька ОСОБА_13 бачила лише в ресторані. Беруть участь у житті дитини по мірі можливості, два рочки життя дитини приймала участь лише бабуся, її сестри, родичі. ОСОБА_14 була в будинку, ніколи батька не бачила, тому не може сказати, чи впізнає дитина батька. Повідомила, що з ОСОБА_15 не живуть разом, часто не бачаться, приблизно 1 раз в місяць і що ОСОБА_15 казала, що батько з дитиною не допомагає.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_16 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_15 , сама живе в с. Тинне і приходила щотижня 1 раз на 8:00 доглядати дитинку, коли ОСОБА_15 потрібно було йти на роботу. Було таке, що батько був у будинку та лежав, а вона доглядала дитину. Повідомила також, що ще приходила їхня інша сестра допомагати з дитиною, а вона сама як могла так і допомагала, то продуктами, то грішми, бо сестрі було скрутно. Пояснила, що батько в її присутності дитину не доглядав, брав на руки і йшов у своїх справах чи то на роботу. З червня 2024 року батько дитини проживає зі своєю матір`ю. В цьому році якісь подарунки приносив, дитину до себе не брав. Пояснила, що сестра розповідала, що батько з дитиною не допомагає, не приходить, грошей немає.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що приходила додому до ОСОБА_15 постійно і зараз теж допомагає з дитиною. Пояснила, що батька ні разу не бачила. Зі слів ОСОБА_15 , знає, що батько подарував дитині машинку , якісь кошти давав, продукти харчування - соки, банани. Щоб батько спілкувався з дитиною не бачила. Відомо, що якісь кошти давав, але яку суму вона не цікавилась. 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що ОСОБА_19 є бабусею для дитини, повідомила, що вважає, що батько лише дав своє прізвище дитині, а батько має бути батьком, нести відповідальність за дитину, не дотримує свого слова, батьківських обов`язків не виконує. Повідомила, що машинку подарував дитині. Пояснила також, що батько дитині нічого не купує і що ОСОБА_19 постійно займається з дитиною. Вважає, що на сьогоднішній час, ОСОБА_19 проти, щоб батько спілкувався з дитиною.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_20 суду пояснила, що з ОСОБА_13 у дружніх відносинах, він є хрещеним батьком її дитини і знайома з ним більше 15 років, спілкуються сім`ями, тема дітей часто обговорюється. ОСОБА_21 поганого про нього сказати не може, був час, коли він трохи оступився, але зараз працює, заробляє кошти. Пояснила, що допомагає з малечею. Повідомила, що ОСОБА_13 говорив, що дуже переживає за дитину, щоб все було добре, щоб можна було частіше бачитися з дитиною. Пояснила, що коли ОСОБА_22 була жива, то він часто був з дочкою і старшим сином ОСОБА_22 , забирав його зі школи. Коли ОСОБА_22 не стало, то досить часто ОСОБА_13 був з дочкою у період весна/літо 2024 року, заїжджав додому до них з дочкою. Знає, з його слів, що він сплачує кошти, особисто бачила як він купував подарунки для дитини, машинку. Не може сказати, як часто бачиться батько з дитиною останнім часом, оскільки зараз зайнята своїми особистими справами. 
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_23 суду пояснив, що він є хрещеним батьком дочки ОСОБА_24 , з ОСОБА_13 познайомився у Перинатальному центрі, коли ОСОБА_22 дружина ОСОБА_13 лежала там, а сам він є лікарем акушером-гінекологом. Через нього ОСОБА_13 передавав усі необхідні речі для дитини, коли вона лежала у лікарні. Повідомив, що з ОСОБА_13 бачаться приблизно раз в тиждень, ставлення ОСОБА_13 до дитини добре. Чув від ОСОБА_13 , що у нього є перешкоди у побаченнях з дитиною і знає, що ОСОБА_13 хоче бачитися з дитиною. 
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).
Частиною 7 ст. 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ч. 1 ст. 152 СК України, право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.
Тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Згідно зі ст. 166 СК України, позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька/матері, так і для дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Крім того, зазначені чинники повинні мати систематичний та постійних характер.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.
Вказані правові висновки викладені в Постанові Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 25 січня 2023 року у справі № 462/4705/19.
Таким чином, при вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що батько чи мати ухиляється від їх виконання свідомо, тобто, що систематично, незважаючи на всі інші заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, і, такі засоби впливу виявилися безрезультатними.
Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).
ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд дійшов такого висновку.
Суд вважає не доведеним той факт, що батько ОСОБА_2 належним чином не виконував батьківських обов`язків щодо належного виховання доньки.
Разом з тим, суд критично ставиться до доводів позивачки, а саме, що ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності за зловживання алкогольними напоями та наркотичними речовинами, перебував у місцях позбавлення волі. 
У Постанові від 12 травня 2022 року у справі № 466/5767/18 (провадження № 61-21142св21), яка згадується в оглядах судової практики, та інших подібних справах, суди зосереджуються на доказах свідомого самоусунення від виховання, а не лише на тимчасових перешкодах. Якщо батько доведе, що він не міг виконувати обов`язки через обставини, які від нього не залежали (якщо він не був засуджений за злочин проти дитини) і намагався їх виконувати, це може стати підставою для відмови у позові. Такої ж позиції дотримується ВС, а саме також доповідач навів постанову КЦС ВС від 8 червня 2022 року у справі № 362/4847/20. Суд зробив висновок, що факт взяття одного з батьків під варту є об`єктивною причиною, яка унеможливлює виконання ним батьківських обов`язків. У такому разі позбавлення батька чи матері батьківських прав буде порушенням забезпечення найкращих інтересів дитини.
Так, слід вказати, Верховний Суд в Україні зазначає, що сам факт засудження не є автоматичною підставою для позбавлення батьківських прав, хоча суди враховують обставини справи, зокрема, чи не перешкоджає ув`язнення виконанню обов`язків та чи відповідає позбавлення інтересам дитини; якщо засудження стало об`єктивною причиною неможливості виконання обов`язків, позбавлення може бути порушенням інтересів дитини, а несплата аліментів через ув`язнення не є самостійною підставою для позбавлення, хоча обов`язок сплачувати аліменти залишається. 
Суду необхідно врахувати інтереси дитини, перевірити, чи відповідає позбавлення батьківських прав найкращим інтересам дитини. Це головний принцип.
Ув`язнення,взяття під варту є об`єктивною причиною, що унеможливлює виконання батьківських обов`язків. Позбавлення прав у такому випадку може суперечити інтересам дитини, особливо якщо батько не вчиняв злого умислу щодо дитини.
Також, сам факт несплати аліментів не тягне за собою позбавлення батьківських прав. Це не вважається злим ухиленням, якщо відсутні інші підстави, а батько не може їх сплачувати з незалежних причин (наприклад, через ув`язнення).
Позбавлення батьківських прав – це крайній захід впливу, а не каральний. Якщо батько не злісно ухиляється (наприклад, через хворобу чи ув`язнення), а виконує обов`язки належним чином, не може бути позбавлений прав. 
При засудженні позбавлення можливе, коли, якщо засудження пов`язане із вчиненням умисного кримінального правопорушення стосовно дитини (жорстоке поводження, насильство).
Якщо до ув`язнення батько злісно ухилявся від виконання обов`язків, а засудження є лише наслідком його неправомірної поведінки. 
Отже, сам факт перебування засудженого в місцях позбавлення волі не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав, якщо це не супроводжується зловживанням правами або вчиненням злочинів щодо дитини. Суд обов`язково оцінює, чи є така особа недобросовісним батьком, чи просто опинилася в складних обставинах, згідно з принципом найкращих інтересів дитини. 
В даному випадку, докази, надані позивачкою не є достатніми для висновку суду, що поведінка відповідача ОСОБА_2 досягла такого рівня, що дає право вважати про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Саме лише перебування відповідача у місцях позбавлення волі та притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності не свідчить про невиконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім цього, не зазначено, в чому полягає захист інтересів доньки шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини.
Суд також зазначає, що ст. 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Згідно практики ЄСПЛ, ігнорування думки дитини у справах про опіку, проживання, спілкування або вилучення з родини є порушенням права на повагу до сімейного життя (стаття 8 ЄКПЛ).
Судом встановлено, що на даний час відповідач має постійне місце проживання, має позитивну характеристику, має постійне місце роботи, виявляє бажання та вчиняє дії щодо піклування за донькою - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Докази, надані позивачкою не є достатніми для висновку суду, що поведінка відповідача ОСОБА_2 досягла такого рівня, що дає право вважати про наявність підстав для позбавлення його батьківських прав. Саме лише перебування відповідача у місцях позбавлення волі та притягнення до адміністративної та кримінальної відповідальності не свідчить про невиконання ним своїх батьківських обов`язків. Крім цього, не зазначено, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до дитини.
Орган опіки і піклування також надав висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини.
З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є недоцільним, оскільки це є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, а тому вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, оскільки позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки не буде відповідати меті такого заходу, а саме захисту якнайкращих інтересів дитини.
Керуючись ст. ст. 19, 150, 154, 164, 165 СК України ст.ст. 4, 12, 13, 81, 141, 142, 223, 263, 265, 284, 288, 289, 352, 354 ЦПК України, суд, - 

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_5 , паспорт серії НОМЕР_6 виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівнеській області 25.12.1998 року, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , ідентифікаційний номер – НОМЕР_7 , паспорт № НОМЕР_8 виданий органом 5610 20.04.2023 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 ).

Третя особа: Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради (код ЄДРПОУ 25675397, адреса місцезнаходження: м. Рівне, вул. Шевченка, 45).

Повний текст рішення виготовлений 19 лютого 2026 року.

Суддя Рівненського
міського суду О.Я. Тимощук