Справа № 569/2624/26
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року      м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області
у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 
при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне кримінальне провадження №12017180010006812 від 12.10.2017 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Рівне, українки, громадянки України, фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючої, раніше несудимої,
з участю прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
захисника обвинуваченої - адвоката ОСОБА_5 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах та в невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту наркотичний засіб – «канабіс», який 12.10.2017, приблизно о 15 год. 00 хв., перебуваючи у квартирі АДРЕСА_2 , в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_6 за 100 гривень паперовий згорток з речовиною зеленого кольору рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта №2.1-1130/17 від 17.11.2017 є наркотичним засобом – канабіс, масою 1.240 г. (в перерахунку на висушену речовину), обіг якого обмежено відповідно до списку 1 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.
Продовжуючи свої злочинні дії,  ОСОБА_3 , діючи повторно, порушуючи порядок встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, з корисливих мотивів, за невстановлених досудовим слідством обставинах та в невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі з метою збуту наркотичний засіб – «канабіс», який 18.12.2017, приблизно о 15 год. 30 хв., перебуваючи поблизу будинку № 137, по вул. Соборна в м. Рівне, в ході проведення оперативної закупки, незаконно збула ОСОБА_6 за 150 гривень один паперовий згорток із вмістом речовини зеленого кольору рослинного походження, яка відповідно до висновку експерта №2.1-1278/17 від 28.12.2017 є наркотичним засобом – канабіс, масою 2,309 г. (в перерахунку на висушену речовину), обіг якого обмежено відповідно до списку 1 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 307 КК України, тобто незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також збут наркотичного засобу, вчинене повторно.
Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 порушуючи порядок, встановлений ст. 12 Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними», ст. ст. 6, 7 Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, діючи повторно, за невстановлених досудовим слідством обставинах та в невстановлений час, незаконно придбала та зберігала при собі психотропну речовину «метамфетамін», яку остання зберігала у портфелі рожевого кольору, до моменту проведення огляду місця події, 18 грудня 2017 року, о 16 год. 12 хв., в ході проведення якого працівниками поліції виявлено та в подальшому вилучено 2 пакетики з прозорого безбарвного полімерного матеріалу із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка згідно висновку експерта №2.1-1277/17 від 20.02.2018 являється психотропною речовиною – «метамфетамін», загальною масою 0,2634 г., обіг якого обмежено відповідно до списку 2 таблиці 2 Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000.
Дії ОСОБА_3 кваліфіковані органом досудового розслідування, як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, тобто незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене повторно.
ОСОБА_3 в судовому засіданні свою винуватість у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушеннях визнала повністю та пояснила, що дійсно вона, при обставинах, місця і часу, вказаних в обвинувальному акті, скоїла вказані правопорушення через тяжкі життєві обставини. У вчиненому щиро розкаялась, просила суд суворо її не карати, при цьому вказала, що зробила належні висновки, більше ніяких злочинів протягом майже 10 років не вчиняла, діяння зі спливом часу втратило свою суспільну небезпеку, вона наразі є одруженою і має на утриманні дітей.
Заслухавши думку учасників процесу, з`ясувавши правильне розуміння ними змісту обставин справи, а також те, що сумнівів у добровільності їх позицій немає, роз`яснивши положення ч. 3 ст.349 КПК України, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини у апеляційному порядку, суд визнав недоцільним досліджувати докази стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються і вважає вину ОСОБА_3 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України доведеною повністю. 
Органом досудового слідства вірно кваліфіковані дії обвинуваченої ОСОБА_3 зач. 2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичного засобу, вчинене повторно, а такожза ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропної речовини без мети збуту, вчинене повторно.
Обставини справи, встановлені даним вироком, а саме: місце, час, спосіб вчинення та наслідки злочину, форма вини i мотиви злочину ніким iз учасників судового розгляду, в тому числі i самою обвинуваченою ОСОБА_3 , не оспорюються.
При призначенні покарання суд у відповідності до ст. 65 КК України виходить із ступеня тяжкості вчиненого діяння, особи винної, обставин, що пом`якшують та обтяжують її покарання.
Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
За змістом роз`яснення п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.
З наведених положень закону про кримінальну відповідальність і роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України випливає, що в усякому випадку призначення покарання суди повинні враховувати перелічені в законі обставини і керуватись лише загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК), призначаючи покарання конкретній особі за конкретне кримінальне правопорушення, максимально індивідуалізуючи покарання, а визначення міри покарання, що може бути призначене обвинуваченому, та потреби у його відбуванні, є важливою вимогою принципового характеру, якою передбачається, що кримінальна відповідальність персоніфікована: вона настає лише щодо певної особи, яка вчинила злочин.
Тому призначення покарання повинно максимально сприяти досягненню мети покарання, якою, як зазначено є не лише кара, а й виправлення засудженого.
З урахуванням наведених положень законодавства при призначенні покарання суд враховує, що ОСОБА_3 вчинила злочин, що Законом України про кримінальну відповідальність віднесений до категорії тяжких кримінально-караних діянь, яке посягає на загальносуспільні інтереси, такі, як здоров`я людини, що проголошено Основним Законом України, як найвища соціальна цінність, обставини його вчинення та особу винної, яка має постійне місце проживання, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалась, має високі соціальні зв`язки, одружена, а також трьох повнолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Отже до обставин, що пом`якшують покарання, суд відносить щире каяття, яке виражається у визнанні винуватості в обсязі обвинувачення, ставленні обвинуваченої до скоєного, осуду своїх дій, активне сприяння розкриттю злочину, оскільки такі обставини підтверджені в ході судового розгляду кримінального провадження. 
Також, суд, визнаючи щире каяття та сприяння суду у встановленні фактичних обставин справи пом`якшуючими покарання обставинами, крім цього також знаходить за можливе віднести до таких обставин і незначний розмір збутогонаркотичного засобу, зокрема – канабіс, обіг якого наразі визнаний законодавцем обмеженим, масою 0,2634 г. за 100 грн. та 2,309 г. за 150 грн. відповідно, а також вчинення кримінального правопорушення під контролем органів поліції з урахуванням того, що визнане судом доведеним обвинувачення не містить інформації про фактичне споживання будь-ким з фізичних осіб шкідливих речовин.
Обставин, що обтяжують покарання згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Обставини, що характеризують особу обвинуваченої становлять предмет доказування в кримінальному провадженні, вони обов`язково враховуються при вирішенні питання про вид та розмір показання, можливість звільнення від його відбування.
Під особою обвинуваченої потрібно розуміти сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально - етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.
Відповідно до ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.
Відомості про особу винної ОСОБА_3 , достатній рівень її соціалізації, тривалий проміжок часу з моменту вчинення інкримінованих їй злочинних дій та відсутність відомостей щодо притягнення її за інші правопорушення, а також сукупність наведених пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих покарання обставин, дають суду підстави для призначення покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення.
Як зазначено, у статті 65 КК України визначено загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
За змістом ст. 75 КК рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК України.
Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини і захистом інтересів держави й суспільства.
Положеннями ст. 75 КК України передбачено, що в разі, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Питання щодо призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.
Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема у справі Довженко проти України ) зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.
При вирішенні питання про можливість на підставі вироку суду звільнити обвинувачену від відбування покарання, суд перш за все враховує внормовані статтею 75 КК України підстави звільнення від відбування покарання, відповідно до якого суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання при призначенні, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.
Так, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 вперше вчинила кримінально каране діяння, незначний обсяг збутогонаркотичного засобу, втрата суспільної небезпеки зі спливом часу, а також тривалий проміжок часу з моменту вчинення інкримінованих їй злочинних дій (2017 рік) та відсутність відомостей щодо притягнення її за інші правопорушення, збіг тяжких життєвих обставин.
Крім цього, встановлено, що 04 лютого 2026 року слідчим суддею Рівненського міського суду відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у виді застави у розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становило 133 120 грн.
06 лютого 2026 року на виконання ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 04.02.2026 заставодавцем - ОСОБА_10 на депозитний рахунок було внесено 133 120 грн. у якості застави за обвинувачену ОСОБА_3 
24 лютого 2026 року ухвалою Рівненського міського суду було задоволено подану заяву ОСОБА_3 про зменшення розміру застави до 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб та звернення частини грошових коштів, зокрема 66 560 грн., на потреби Збройних Сил України у кримінальному провадженні №12017180010006812 від 12.10.2017.
Крім цього, судом враховується подана 18.02.2026 заява заставодавця ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_3 , щодо можливості перерахувати іншу частину застави - 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн., а всього 133 120 грн. на потреби Збройних Сил України.
Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду підтвердив позицію судів нижчих інстанцій про визнання обставиною, що пом`якшує покарання, перерахування коштів, які внесені на підтримку Збройний Сил України. Суд дійшов висновку, що врахування такої обставини під час призначення покарання відповідає вимогам закону. Про це йдеться в постанові Верховного Суду ККС ВС від 19 липня 2023 року у справі №442/2407/22 (провадження № 51-2963км23).
Крім цього, в ході судового розгляду встановлено, а також надано підтверджуючі документи Валенсійського пенітенціарного центру ОСОБА_11 та Національної судової колегії з кримінальних справ держави Королівство Іспанія, що обвинувачена ОСОБА_3 під час проведення компетентними органами процедури екстрадиції останньої на території іншої держави утримувалася під вартою у Королівстві Іспанія в межах даного кримінального провадження №12017180010006812 від 12.10.2017, а тому останній слід відповідно до кримінального процесуального законодавства України та міжнародних норм правазарахувати строк її попереднього ув`язнення з 24.07.2020 - до 01.09.2020, а також з 10.03.2021 - до 16.02.2023 -1 рік 11 місяців 7 днів (в загальному 2 роки 16 днів).
Враховуючи вказані обставини, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 можливе без відбування покарання, але в умовах постійного контролю за її поведінкою органами пробації, а тому на підставі ст.75 КК України її слід звільнити від відбування покарання з випробуванням та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.
Перешкоди для застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання за формальними критеріями, що передбачені статтею 75 КК України, ОСОБА_12 відсутні.
Наведені судом обставини і дані про особу винної є цілком сприятливими для прийняття такого рішення.
Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає зі ст. 61 Конституції, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина. З огляду на конкретні обставини кримінального провадження, зважаючи на необхідність та доцільність застосування покарання, враховуючи суспільну небезпечність обвинуваченого, суд може, а в деяких випадках, за наявності передбачених кримінальних законом обставин, зобов`язаний звільнити обвинуваченого від покарання та від його відбування.
Застосування згаданого інституту звільнення від відбування покарання, яке, як зазначено, має бути індивідуальним щодо кожної особи, на думку суду, не зашкодить реалізації цілей покарання, призначеного ОСОБА_3 .
Наведені міркування дають суду підстави дійти висновку про недоцільність застосування до обвинуваченої за вироком найбільш суворого заходу примусу, без надання особі можливості виправлення без ізоляції від суспільства.
Невжиття ж звільнення від покарання з випробуванням лише з мотивів тяжкості вчиненого злочину та суворості передбаченого за нього покарання є таким, що суперечить засадам кримінального провадження, які проголошують верховенство права, законність, справедливість.
З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченої, суд прийшов до висновку, що обвинувачена на теперішній час загрози для суспільства не становить, має міцні соціальні зв`язки, соціально адаптована, підстав очікувати продовження обвинуваченою вчинення правопорушень судом не встановлено.
Оскільки призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, повинні бути відповідні скоєного, тобто необхідним і достатнім для виправлення особи дає суду достатні підстави визнати, що забезпечити виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 можливо без реального відбування нею покарання - без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за її поведінкою та виконанням покладених на неї обов`язків органами пробації протягом іспитового строку максимального терміну, який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування, що є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства і буде відповідати принципу Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод - пропорційності обмеження прав людини і легітимної мети покарання та невідворотності покарання.
Окрім того, суд вважає за можливе не призначати обвинуваченій додаткове покарання у виді конфіскації майна, що відповідає вимогам ст. 77 КК України та роз`ясненням, наведеним у абз. 3 п. 19 Постанови ПВС України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання" про те, що у разі прийняття рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням додаткове покарання у виді конфіскації майна, не застосовується, оскільки статтею 77 КК України передбачено вичерпний перелік додаткових покарань, що можуть бути призначені у такому випадку, серед яких конфіскація майна відсутня.
Цивільний позов у провадженні відсутній.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 на користь держави слід стягнути витрати на залучення експерта.
Долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Керуючись ст. ст. 100, 124, 126, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд –

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання:
- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік;
- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна.
На підставі ст. 75 КК України звільнити обвинувачену ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.
Відповідно до ст. 76 КК України покласти на обвинувачену ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Початок відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту ухвалення вироку.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати в строк відбутого покарання ОСОБА_3 термін попереднього ув`язнення, починаючи з 24.07.2020 - до 01.09.2020, а також з 10.03.2021 - до 16.02.2023 включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком чинності запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 3409 (три тисячі чотириста девять) гривень 20 копійок витрат за залучення експерта.
Речові докази по справі, а саме:  грошові кошти у сумі 150 гривень, які знаходяться в паперовому конверті, а саме: купюра номіналом 10 гривень (серійний номер - ХА7313106), дві купюри номіналом 20 гривень (серійні номери - ТH1372520, ПЕ9949560), дві купюри номіналом 50 гривень (серійні номери - СК5128982, С35976967), що знаходяться на зберіганні в Рівненській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», що за адресою: м. Рівне, вул. А. Грушевського, 42А – звернути в дохід держави;
карта пам?яті марки «SanDisk» №AOF2A707F4BR, оптичний носій DVD-R інв.№ 74., карта пам?яті інв. № 78, оптичний носій DVD-R інв.№ 55, оптичний носій DVD-R інв.№ 54, оптичний носій DVD - R інв.№ 126, оптичний носій DVD - R інв.№124, карта пам?яті інв. № 125 –зберігати при матеріалах кримінального провадження;
наркотичний засіб - канабіс, маса якого становить 1.240 г (в перерахунку на висушену речовину), який поміщено в спеціальний пакет з написами «Україна МВС Експертна служба» №3798417; наркотичний засіб - канабіс, маса якого становить 2.309 г (в перерахунку на висушену речовину), який поміщено в спеціальний пакет з написами «Україна МВС Експертна служба» №3798690, що знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Рівненського відділу поліції ГУ НП в Рівненській області – знищити.
Заставу в сумі 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят ) грн., яка внесена заставодавцем  ОСОБА_10 на депозитний рахунок за реквізитами: 
Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, Банк отримувача, ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA048201720355229002000010559 передати для зарахування благодійних пожертв на користь Збройних Сил України в інтересах ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за наступними реквізитами:
одержувач: Міністерство оборони України;
код ЄРДПОУ: 00034022;
рахунок: UA458201720313281002302018611;
назва банку: Державна казначейська служба України, м. Київ;
призначення платежу: благодійна пожертва на користь Збройних Сил України від ОСОБА_3 .
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді. 

Суддя Рівненського міського 
суду Рівненської області       ОСОБА_1