Україна
Донецький окружний адміністративний суд 
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року Справа№200/639/26 

Донецький окружний адміністративний суд у складі судді Логойди Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження (за правилами спрощеного позовного провадження) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до суду з вказаним адміністративним позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.12.2025 року № 045550031687 про відмову в призначенні їй пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області зарахувати їй до страхового стажу періоди роботи в колгоспі імені Калініна Великоновосілківського району Донецької області, який було реорганізовано в Спілку селян «Нива», з 18.12.1981 року по 01.01.1996 року та повторно розглянути її заяву від 02.12.2025 року про призначення пенсії.
Позов обґрунтовувала тим, що оскарженим рішенням їй неправомірно відмовлено в призначенні пенсії за віком з посиланням на недостатність необхідного страхового стажу, до якого цим же рішенням неправомірно не зараховано зазначений період роботи в колгоспі.
Вважаючи свої пенсійні права порушеними звернулася до суду з даним позовом.
Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому виклав зміст оскарженого рішення. Вважав, що воно відповідало вимогам законодавства. Просив в задоволенні позову відмовити.
Судом встановлено, що 02.12.2025 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернулася до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Подану заяву за принципом екстериторіальності (відповідно до Порядку, що затверджений постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1) розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.12.2025 року № 045550031687 в призначенні такої пенсії відмовлено у зв`язку з відсутністю на час звернення необхідного страхового стажу.
Рішення мотивовано тим, що вік заявника становить 60 років 02 місяців, страховий стаж - 21 рік 09 місяців 12 днів.
Вказаним рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 1981 року по 1996 року відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 18.11.1981 року, оскільки відсутні дані про вироблені трудодні в громадському господарстві.
В рішенні зазначено, що даний період роботи згідно з архівною довідкою від 17.10.2025 року № 07-02/313 зарахувати не можливо, оскільки в довідці зазначено ім`я та по батькові « ОСОБА_2 » та « ОСОБА_3 », що не відповідає паспортним даним « ОСОБА_4 ».
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правові норми належить застосувати до цих правовідносин, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення» право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
Статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», яка визначає умови призначення пенсії за віком, передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення відповідного віку та за наявності відповідного страхового стажу, що визначений вказаною статтею.
Так, згідно з вказаною статтею починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, при зверненні, зокрема: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 року № 637 затвердив Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Згідно з п.п. 1 та 2 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. 
У разі коли документи про стаж роботи не збереглися, підтвердження стажу роботи здійснюється органами Пенсійного фонду України на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку визначено, що за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Згідно зі ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.
Щодо страхового стажу
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 21 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» до страхового стажу прирівнюється трудовий стаж, набутий працівником за час роботи на умовах трудового договору (контракту) до набрання чинності Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням" (до 01.01.2001 року), а також періоди, починаючи з 1 січня 2016 року, протягом яких особа не підлягала страхуванню за цим Законом, але нею або роботодавцем за неї сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
До набрання чинності Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (до 01.01.2004 року) питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалися Законом України «Про пенсійне забезпечення».
Відповідно до ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв. Разом з тим, до стажу роботи зараховується також будь-яка інша робота, на якій працівник підлягав державному соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків, період одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Обов`язок сплати страхових внесків по Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (ч.ч. 6 та 12 ст. 20) та обов`язок сплати єдиного внеску по Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (п. 10 ч. 1 ст. 1, ч. 1 ст. 4) покладений на страхувальників (підприємців-роботодавців), які є платниками таких внесків. 
Виходячи з положень вказаних Законів найнятий працівник не є самостійним платником таких внесків.
Отже, періоди роботи, за які підприємство-страхувальник нарахувало застрахованій особі - працівнику заробітну плату та утримало з неї відповідні страхові внески (єдиний внесок), повинні зараховуватися до страхового стажу цієї застрахованої особи-працівника незалежно від того, чи сплатило фактично підприємство-страхувальник ці страхові внески, чи ні. 
Працівник же не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення періоду роботи до страхового стажу за порушення, яке вчинене роботодавцем – платником страхових внесків (єдиного внеску).
Отже, відсутність в інформаційній базі системи персоніфікованого обліку (в індивідуальних відомостях про застраховану особу – заявника (форма Ок-5)) (тобто, в Реєстрі застрахованих осіб) відомостей про сплату підприємством-роботодавцем страхових внесків (єдиного внеску) для нарахування пенсії не є підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 27.03.2018 року в справі №208/6680/16-а, від 24.05.2018 року в справі № 490/12392/16-а, від 04.09.2018 року в справі № 482/434/17, Великої Палати Верховного Суду від 10.02.2021 року в справі № 805/3362/17-а, які відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України мають бути враховані судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.05.2018 року в справі №174/658/16-а (провадження №К/9901/201/17) оцінюватися судом мають саме підстави відмови у призначенні пенсії, тобто, мотиви, з яких виходив відповідач, розглядаючи заяву про її призначення.
Оскарженим рішенням до страхового стажу не зараховано період роботи позивача в колгоспі з 1981 року по 1996 року відповідно до трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 18.11.1981 року, оскільки відсутні дані про вироблені трудодні в громадському господарстві. 
Проте такі посилання Пенсійного фонду України не відповідають записам, що містяться в трудовій книжці колгоспника, яка оформлена щодо позивача.
Так, судом досліджено трудову книжку колгоспника № НОМЕР_2 , ведення якої розпочато 18.12.1981 року (а не 18.11.1981 року, як помилково зазначено в оскарженому рішенні), та встановлено, що протягом періоду з 18.12.1981 року по 01.01.1996 року позивач працювала в колгоспі імені Калініна (с. Старомлинівка Старомлинівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області) та була членом зазначеного колгоспу.
За період роботи в цьому колгоспі вона відпрацювала відповідну кількість трудоднів, інформація про що чітко зазначена на сторінках 18-21 трудової книжки колгоспника: 
Отже, трудова книжка колгоспника містить інформацію про встановлений мінімум по колгоспу імені Калініна та відпрацьовані позивачем трудодні, що не потребувало надання уточнюючих довідок в цій частині.
Крім того, в трудовій книжці колгоспника чітко зазначені відомості про членство позивача в колгоспі, про роботу в колгоспі на відповідних посадах; записи у встановленому порядку завірені печаткою. 
Трудова книжка колгоспника видана позивачу на ім`я ОСОБА_1 , шо відповідає її паспортним даним. 
Всі записи про роботу позивача в колгоспі зроблені у відповідності до чинних у відповідний час нормативно-правових актів, зокрема Основних положень про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, що затверджені постановою Ради міністрів СРСР від 21.04.1975 року №310.
Записи, що містяться в трудовій книжці колгоспника свідчать про зайнятість позивача повний робочий день. Іншого, зокрема про скорочений або неповний режим роботи протягом цього періоду, в трудовій книжці не міститься.
Також в трудовій книжці колгоспника містяться записи, які свідчать про реорганізацією колгоспу імені Калініна в Спілку селян «Нива» (запис від 01.01.1993 року).
Вказані обставини не потребували надання уточнюючих довідок.
Разом з цим позивачем додатково додано архівну довідку від 27.10.2025 року № 07-06/108 про реорганізацією колгоспу імені Калініна (с. Старомлинівка Старомлинівської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області) в Спілку селян «Нива».
Крім того, відповідачем не враховано те, що порушення роботодавцем порядку заповнення трудової книжки не може бути підставою для позбавлення особи права на пенсію.
Отже, органом Пенсійного фонду України неправомірно не зарахований до страхового стажу позивача спірний період її роботи із зазначених відповідачем підстав.
Отже, рішення про відмову в призначенні пенсії не ґрунтується на положеннях законодавства та порушує пенсійні права позивача.
Враховуючи наведене таке рішення підлягає визнанню неправомірним та скасуванню із зобов`язанням відповідача повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії із зарахуванням до її страхового стажу спірного періоду роботи. 
Оскільки суд дійшов висновку про повне задоволення основних позовних вимог, тому судові витрати у вигляді судового збору, які оплачені позивачем в сумі 1 331,20 грн., підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача - суб`єкта владних повноважень (ч. 1 ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України).
Решта судового збору в сумі 0,30 грн. такому стягненню не підлягає, оскільки вона зайве сплачена за подання даного позову. Разом з тим такий судовий збір може бути повернутий позивачу з бюджету за її заявою (ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»).
Керуючись статтями 32, 139, 243 - 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7; код ЄДРПОУ 13559341) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задовольнити. 
Визнати неправомірним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області від 09.12.2025 року № 045550031687, прийняте щодо ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 02.12.2025 року про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із зарахуванням до її страхового стажу період роботи з 18.12.1981 року по 01.01.1996 року, що відображений в її трудовій книжці колгоспника.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (10003, м. Житомир, вул. Ольжича, 7; код ЄДРПОУ 13559341) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; адреса взяття на облік в якості внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) здійснені нею документально підтверджені судові витрати в розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 (двадцять) коп.
Рішення набирає законної сили у строк та у порядку, що визначені статтею 255 КАС України, і може бути оскаржене до Першого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення судом складено 27 лютого 2026 року. 

Суддя Т.В. Логойда