cправа № 752/21122/25 
провадження №: 2-а/752/75/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.01.2026 року суддя Голосіївського районного суду міста Києва Мазур Ю.Ю., розглянувши у приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, -
В С Т А Н О В И В :
У серпні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва із позовом до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2025 року, позовну заяву ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
17.09.2025 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 20 серпня 2025 року за адресою: Полтавська область, м. Решетилівка, автомобільна дорога М-03 Київ-Харків-Довжанський, км. 306, інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коваленком Максимом Олександровичем відносно позивача було винесено постанову серії ЕНА № 5532329 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме, за перевищення встановленого обмеження швидкості на 75 км./год, а також, за сукупністю, за використання номерного знака, який не належить транспортному засобу.
Зазначає, що постанова є протиправною та була винесена з грубим порушенням законом порядку, а тому підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі про адміністративне правопорушення в силу таких обставин.
Позивач по справі є діючим військовослужбовцем та 20 серпня 2025 року пересувався на службовому транспортному засобі Збройних Сил України під час виконання обов?язків військової служби, що підтверджується військовим квитком, реєстраційним талоном транспортного засобу, виданого Військовою службою правопорядку, а також довідкою військової частини.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 216 від 22 серпня 2025 року, позивач дійсно є військовослужбовцем та 20 серпня 2025 року безпосередньо виконував обов?язки військової служби та особливе завдання командування Сил оборони, здійснюючи переміщення з м. Києва до Донецької області. При цьому з метою забезпечення вимог безпеки та конспірації на транспорту засобі тимчасово використовувався номерний знак прикриття НОМЕР_2 .
Вважає, що відповідне перевищення швидкості, було вчинене в стані крайньої необхідності, що виключає притягнення його до адміністративної відповідальності. Те ж саме стосується і використання позивачем номерного знаку, який не належав відповідному автомобілю, оскільки таке використання здійснювалось з метою забезпечення вимог безпеки та конспірації відповідно до наказу командування Сил Оборони.
Викладені обставини, незважаючи на те, що вони неодноразово доводились до їх відома, патрульні поліцейські просто проігнорували.
Вказував, що здійснення відповідачем контролю швидкісного режиму з грубим порушенням встановленого порядку, а саме використанням приладу TruCam не в стаціонарному, а в ручному режимі без стаціонарного кріплення (триноги).
Зазначав, що працівники поліції можуть розміщувати спеціальну фото та відеотехніку по периметру доріг, зокрема стаціонарно встановлювати вимірювальний пристрій, оскільки термін «монтувати/розміщувати» не можна ототожнювати із використанням в інший спосіб, зокрема тримати в руках.
Разом з цим здійснення відповідачем контролю швидкісного режиму в місці, не передбаченому попереджувальним знаком 5.76 «фото-відеофіксація порушень». Здійснення контролю швидкісного режиму з застосуванням приладу TruCam можливе не будь-де, а лише на визначених відповідними нормативними актами ділянках автомобільних доріг за умови наявності попереджувального дорожнього знаку. На зазначеній ділянці автошляху такий знак був відсутнім, тобто працівники патрульної поліції взагалі не мали права здійснювати перевірку швидкісного режиму на вказаній ділянці автошляху.
Вказував про порушення встановленого порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Просив скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5532329 від 20 серпня 2025 року, винесену інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коваленком Максимом Олександровичем, а провадження у відповідній справі про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення - закрити. Судові витрати по справі, а саме витрати на правову допомогу адвоката у розмірі 10000,00 грн. покласти на суб?єкта владних повноважень, службовою особою якого є відповідач по справі, стягнувши за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції (м. Київ, вул. Ф. Ернста, 3, ЄДРПОУ 40108646) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) 10000,00 грн.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 06.10.2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, про визнання протиправною та скасування постанови відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
28.10.2025 до суду від відповідача надійшов відзив на адміністративний позов. В якому представник відповідача Грешнова А. вказувала наступне.
Під час несення служби на а/д МОЗ, Київ-Харків-Довжанський, 306 км, в межах м. Решетилівка, 20.08.2025 року, о 19 год. 39 хв., екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТСО08425) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій керуючи транспортним засобом FIAT DUCATO, номерний знак НОМЕР_5 (НОМЕР_2), рухався зі швидкістю 125 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 75 (сімдесят п?ять) км/год та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_2 , що не належить цьому транспортному засобу, чим порушив п. 2.9 (в) та п. 12.4 ПДР України.
В ході перевірки транспортного засобу FIAT DUCATO, на якому було встановлено номерний знак НОМЕР_2 , інспектором було виявлено порушення п. 2.9 (в) ПДР України, оскільки за даним транспортним засобом закріплено номерний знак НОМЕР_5 (на чорному фоні).
За результатом розгляду справи винесено постанову за ч. 1 ст. 121-3 КУпАП та ч. 4 ст. 122 КУпАП, та відповідно до положень ст. 36 КУпАП накладено стягнення в розмірі 1700,00 грн., відповідно до санкції статті ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Вказував, що межі населеного пункту м. Решетилівка позначені дорожніми знаками 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.50 «Кінець населеного пункту».
Зазначав, що до відзива додається запит до служби автомобільних доріг, стосовно розміщення дорожніх знаків 5.49 «Початок населеного пункту» та 5.76 «Автоматична відеофіксація порушень правил дорожнього руху» від 06.10.2025. Також додається відповідь на запити де вказано, що дані дорожні знаки наявні в м. Решетилівка.
Відповідно до статті 252 КУПАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об?єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відтак, виносячи постанову, інспектор законно оцінив наявні докази за своїм внутрішнім переконанням та дотримався всіх передбачених чинним законодавством процедур розгляду справи про адміністративне правопорушення, не порушив жодних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності.
Після винесення постанови водія було ознайомлено з її змістом, після чого водій ставить підпис в постанові та отримує її копію.
Наголошувала, що гр. ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції зазначав, що він виконує наказ командира, та не зазначав, що виконує бойове завдання і не надав доказів на підтвердження цього.
Вказувала, що Полтавська область, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28.02.2025, не належить до переліку територій на яких ведуться бойові дії або є тимчасово окупованою територію російською федерацією.
А отже, переміщення з м. Київ до району виконання завдань на території Донецької області, не можна безпосередньо вважати бойовим завданням. Таким чином, до позовної заяви не додано належних та допустимих доказав вчинення правопорушення у стані крайньої необхідності. Сам факт руху правопорушника, як військовослужбовця, на бойове завдання не може нівелювати його обов?язок, як водія, дотримуватися ПДР, тим паче під час руху в населеному пункті, розташованому на території, яка не належить до переліку територій на яких ведуться бойові дії або до тимчасово окупованих територій.
Зауважувала, що позивач зазначає, що з метою конспірації на транспортний засіб FIAT DUCATO, було встановлено інший номерний знак. Однак, Полтавська область не відноситься до областей на яких безпосередньо ведуться бойові дії, а отже позивач мав змогу проїхати дану область, з номерним знаком, за яким зареєстрований транспортний засіб, не порушуючи ПДР. В подальшому, з метою прикриття транспортного засобу, при в?їзді на територію, де ведуться бойові дії, позивач міг би змінити номерний знак.
Таким чином, позивач мав реальну можливісь не порушувати ПДР України.
Зазначала, про необґрунтованість та завищення витрат на надання адвокатських послуг. Просила прийняти рішення у справі, яким повністю відмовити позивачу.
31.10.2025 представник позивача Євдокимов Д.А. через систему «Електронний суд» подав відповідь на відзив.
Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що під час несення служби на а/д МОЗ, Київ-Харків-Довжанський, 306 км, в межах м. Решетилівка, 20.08.2025 року, о 19 год. 39 хв., екіпажем патрульної поліції за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam LTI 20/20 (серійний номер ТСО08425) було виявлено порушення Правил дорожнього руху, а саме, водій керуючи транспортним засобом FIAT DUCATO, номерний знак НОМЕР_5 (НОМЕР_2), рухався зі швидкістю 125 км/год., при цьому перевищив встановлене обмеження швидкості руху в межах населеного пункту на 75 км/год. та керував транспортним засобом з номерним знаком НОМЕР_2 , що не належить цьому транспортному засобу.
Згідно ч. 1 ст. 286 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується місцевими загальними судами як адміністративними судами протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Зазначена постанова судом перевірялася на предмет дотримання суб`єктом владних повноважень принципів правомірної адміністративної поведінки, а саме: чи прийнято рішення обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо.
Крім того, судом враховано, що відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Відповідно до ч. 5 ст. 77 КАС України, якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Відповідно до п. 5 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ № 1395 від 07 листопада 2015 р. поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд цієї справи;
2) чи правильно складено протокол (якщо складання протоколу передбачено КУпАП) та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи повідомлено належним чином осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду (якщо справа не розглядається на місці);
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали, які потрібні для вирішення справи;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
У відповідності до вимог ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005р. № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП.
Постановою серії ЕНА № 5532329 за ч. 4 ст. 122 КУпАП, а саме, за перевищення встановленого обмеження швидкості на 75 км./год., а також, за сукупністю, за використання номерного знака, який не належить транспортному засобу позивача притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у сумі 1700,00 грн.
Згідно ч.1 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показань свідків.
Законодавець встановлює презумпцію вини суб`єкта владних повноважень, рішення, дії чи бездіяльність якого оскаржується, - повідомлені позивачем обставини справи про рішення, дії чи бездіяльність відповідача - суб`єкта владних повноважень відповідають дійсності, доки відповідач не спростує їх.
Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі є діючим військовослужбовцем та 20 серпня 2025 року пересувався на службовому транспортному засобі Збройних Сил України під час виконання обов?язків військової служби, що підтверджується військовим квитком, реєстраційним талоном транспортного засобу, виданого Військовою службою правопорядку, а також довідкою військової частини.
Відповідно до довідки військової частини НОМЕР_1 № 216 від 22 серпня 2025 року, позивач дійсно є військовослужбовцем та 20 серпня 2025 року безпосередньо виконував обов?язки військової служби та особливе завдання командування Сил оборони, здійснюючи переміщення з м. Києва до Донецької області. При цьому з метою забезпечення вимог безпеки та конспірації на транспорту засобі тимчасово використовувався номерний знак прикриття НОМЕР_2 .
Разом з тим суд не погоджується з доводами представника відповідача, щогр. ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції зазначав, що він виконує наказ командира, та не зазначав, що виконує бойове завдання і не надав доказів на підтвердження цього. Однак, в матеріалах приєднаних до відзиву надано копію постанови серії ЕНА № 5532329, де позивач власноручно вписав: «не згоден, у зв`язку з виконанням бойового завдання». Таким чином, працівникам поліції було повідомлено позивачем, що він знаходиться при виконанні бойового завдання.
Разом з тим суд не погоджується із твердженням, що переміщення з м. Київ до району виконання завдань на території Донецької області, не можна безпосередньо вважати бойовим завданням. Таке твердження спростовується довідкою військової частини НОМЕР_1 № 216 від 22 серпня 2025 року, в якій чітко вказано, що саме виконуючи особливе завдання командування позивач використовував конспіративний номер НОМЕР_2 .
Суд приходить до висновку, що позивач не з власної волі змінив номерний знак на службовому автомобілі, а виконував завдання командування. Таким чином у позивача відсутня вина в скоєнні вказаного правопорушення.
Разом з тим, суд погоджується з позивачем, що доказ по справі, а саме лист ТОВ «Онур» підтверджує наявність знаку 5.76 на відповідній ділянці траси М03 «Київ-Харків» станом на день здійснення відповідного обстеження, а саме 16 жовтня 2025 року, і жодним чином не вказує на його наявність станом на день винесення оскаржуваної постанови, тобто за два місяці до цього - 20 серпня 2025 року.
Стаття 10 КУпАП визначає, що адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже, суб`єктивна сторона правопорушення за ст. 121 КУпАП характеризується умисною формою вини, тобто особа, яка вчиняє такі дії, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Однак, матеріали справи не містять доказів умислу позивача на вчинення дій, передбачених диспозицією ч. 6 ст. 121 КУпАП.
Стаття 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
В силу принципу презумпції невинуватості, діючого в адміністративному праві, всі сумніви у винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Всі факти встановлені судом у сукупності викликають сумніви щодо факту самого правопорушення та законності його фіксації. Рішення суб`єкта владних повноважень повинно бути законним і обґрунтованим і не може базуватись на припущеннях та неперевірених фактах.
Згідно ч.3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: - залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; - скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); - скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; - змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Відповідно до вимог ч.ч. 1-7 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано до суду: Договір про надання правової допомоги від 21.08.2025 укладений між ОСОБА_1 та Адвокатом Євдокимовим Дмитром Андрійовичем, Додаткову угоду до вказаного договору від 21.08.2025 та Звіт про виконання договору про надання правової допомоги. Разом з тим стороною позивача не долучено до матеріалів справи жодних підтверджуючих доказів про сплату вказаних 10000,00 грн., а саме квитанції чи іншого банківського документу, який би підтвердив понесені позивачем витрати. Тому факт сплати вказаних коштів стороною позивача не доведено належним та допустимим доказом.
З огляду на вказане суд відмовляє в стягненні судових витрат, а саме витрат на правову допомогу.
Щодо решти доводів сторін суд відзначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча пункт 1 статі 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов?язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню, а постанова підлягає скасуванню з закриттям провадження у справі на підставі п. 3 ч.3 статті 286 КАС України.
Керуючись ст.ст. 122, 283, 287-289, 293 КУпАП, ст.ст. 9, 241-250, 285 КАС України, суд, -
У Х В А Л И В :
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) до Департаменту патрульної поліції (код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: м. Київ, вул. Федора Ернста, буд. 3) про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити частково.
Постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серія ЕНА № 5532329 від 20 серпня 2025 року, винесену інспектором 2 взводу 4 роти 1 батальйону Управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Коваленком Максимом Олександровичем, про адміністративне правопорушення за ч. 4 ст. 122 КУпАП - скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1  про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 122 КУпАП України - закрити.
Стягнути з Департаменту патрульної поліції за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень судові витрати у вигляді судового збору, від якого при зверненні до суду було звільнено ОСОБА_1 , у розмірі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн. 20 коп.
В решті позовних вимог - відмовити.
Рішення суду може бути оскаржено до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня її проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:      Ю.Ю. Мазур