ВОЛИНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2026 року 	Луцьк	Справа № 140/1332/26 	

Волинський окружний адміністративний суд у складі:
судді Стецика Н.В.,
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі також – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області (далі також – ГУ ПФУ у Волинській області, відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області (далі також – ГУ ПФУ у Київській області, відповідач-2) в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.01.2026 №907640816886 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з 13.01.2026 з пенсії по інвалідності призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу державної служби його періоди роботи в органах митного контролю з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.07.2021, з урахуванням довідок СЛЕД Держмитслужби від 28.06.2024 №22-22, від 28.06.2024 №22-23 і без обмеження ї розміру.
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII, у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців з 13.01.2026.
В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що він перебуває на обліку у ГУ ПФУ у Волинській області як отримувач пенсії по інвалідності згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-1V.
13.01.2026 він звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області із заявою про переведення на пенсію за віком згідно Закону України «Про державу службу» від 10.12.2015 №889-VІІІ, надавши всі необхідні документи.
Розглянувши за принципом екстериторіальності вказану заяву, ГУ ПФУ у Київській області було прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії №907640816886 від 21.01.2026 у зв`язку з незарахуванням періодів його трудової діяльності на посадах Державної митної служби України до стажу державної служби.
Позивач вважає що відповідач-2 протиправно не зарахував до стажу його державної служби періоди роботи в органах митного контролю з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.07.2021. 
Окрім того стверджує, що визначення розміру пенсії повинно бути здійснено відповідно до довідок про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28.06.2024 №22-22 та від 28.06.2024 №2-23, виданих Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби.
Ухвалою судді Волинського окружного адміністративного суду від 03.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
В поданому до суду відзиві на позовну заяву представник ГУ ПФУ у Київській області позовних вимог ОСОБА_1 не визнала та просила у їх задоволенні відмовити повністю. В обгрунтування своїх заперечень зазначила, що право особи на призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII визначається відповідно займаної посади до посад, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, де визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. Підпунктом 17 пункту 3 статті 3 Закону №889-VIII передбачено, що дія цього Закону не поширюється на осіб рядового та начальницького складу правоохоронних органів та працівників інших органів, яким присвоюються спеціальні звання, якщо інше не передбачено Законом. 
Відповідно до записів у трудовій книжці позивача, останній з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.07.2021 працював в Державній митній службі, 24.06.1999 року йому було присвоєне персональне звання «радник митної служби 2 рангу», 30.03.2004 - присвоєно спеціальне звання «радник митної служби 1 рангу» та 31.01.2014 - присвоєно спеціальне звання «радник податкової та митної справи 1 рангу» тому ці періоди не можна зарахувати до стажу державної служби. 
Враховуючи вищевикладене ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки позивач не набув необхідного страхового стажу.
ГУ ПФУ у Волинській області правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалося, доказів у спростування позовних вимог не надало, про причини неподання відзиву суд не повідомило.
Інших заяв по суті справи до сторін не надходило.
Сторони скористались своїм правом на подання до суду заяв по суті справи, в яких письмово виклали свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору, а тому суд вважає можливим розглянути справу за наявними у справі матеріалами.
Враховуючи вимоги статті 262 КАС України судом розглянуто дану справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши письмові докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступне.
Як встановлено судом та не заперечується сторонами, позивач ОСОБА_1 перебуває на обліку в ГУ ПФУ у Волинській області та отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
13.01.2026 позивач звернувся до ГУ ПФУ у Волинській області (за місцем свого проживання) із заявою про перехід на пенсію відповідно до Закону №889-VIII «Про державну службу», надавши до вказаної заяви серед інших документів довідки про заробітну плату для призначення пенсії державного службовця, видані Спеціалізованою лабораторією з питань експертизи та досліджень Держмитслужби (а.с.16-17). 
За принципом екстериторіальності дану заяву скеровано до ГУ ПФУ у Київській області.
Рішенням ГУ ПФУ у Київській області №907640816886 від 21.01.2026 ОСОБА_1 відмовлено в переході на пенсію відповідно до Закону №889-VIII. Вказане рішення мотивоване тим, що право особи на призначення пенсії відповідно до Закону №889-VIII визначається відповідно займаної посади до посад, визначених статтею 25 Закону №3723-ХІІ, де визначено сім категорій посад державних службовців, в залежності від яких, встановлюються ранги державних службовців. Відповідно до записів у трудовій книжці заявника, останній з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.07.2021 працював в Державній митній службі, 24.06.1999 йому було присвоєне персональне звання «радник митної служби 2 рангу», 30.03.2004 - присвоєно спеціальне звання «радник митної служби 1 рангу» та 31.01.2014 - присвоєно спеціальне звання «радник податкової та митної справи 1 рангу» тому ці періоди не можна зарахувати до стажу державної служби. Також до заяви від 13.01.2026 №723 було долучено скан-копію з копії наказів про звільнення №60-о від 01.02.2021 та №1138-о від 30.07.2021 (а.с.20-21).
Не погоджуючись із даним рішення ГУ ПФУ у Київській області, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначає Закон №1058-IV.
Частиною першою статті 9 Закону №1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 10 Закону №1058-IV особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01.05.2016 визначалися Законом №3723-ХІІ.
01.05.2016 набув чинності Закон №889-VIII, згідно з пунктом 2 розділу ХІ якого визнано такими, що втратили чинність: Закон України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами), крім статті 37, що застосовується до осіб, зазначених у пунктах 10 і 12 цього розділу.
Згідно із пунктами 10 - 12 розділу ХІ Закону №889-VIII державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців. Перелік посад державної служби, які займали особи з числа колишніх державних службовців, що належать до певної категорії посад, передбачених цим Законом, визначається Кабінетом Міністрів України. Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., №52, ст. 490 із наступними змінами) та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» (Відомості Верховної Ради України, 1993 р., № 52, ст. 490 із наступними змінами) у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
За приписами частини першої статті 37 Закону №3723-ХІІ на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченого абзацом першим частини першої статті 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку. Пенсія державним службовцям призначається в розмірі 60 відсотків суми їх заробітної плати, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, а особам, які на час звернення за призначенням пенсії не є державними службовцями, - у розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Тобто, за наявності в особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі №822/524/18).
Отже, після 01.05.2016 (дата набрання чинності Законом № 889-VIII) зберігають право на призначення пенсії державного службовця відповідно до статті 37 Закону №3723-ХІІ лише ті особи, які мають стаж державної служби, визначений пунктами 10, 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889-VIII, та мають передбачені частиною першою статті 37 Закону 3723-ХІІ вік і страховий стаж (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 №591/6970/16-а).
Стаж державної служби за періоди роботи до 01.05.2016 обчислюється згідно з законодавством, яке діяло раніше, і на тих умовах і в порядку, що були ним передбачені (п. 8 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII).
Зі змісту спірного рішення ГУ ПФУ у Київській області від 21.01.2026 №907640816886 підставою для відмови позивачу в переході на пенсію державного службовця відповідно до ст. 37 Закону №3723-XII, є відсутність у ОСОБА_1 стажу державної служби через не зарахування періоду роботи позивача до державної служби.
Зокрема, відповідачем-2 не зараховано до стажу державної служби період роботи позивача в органах митного контролю з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.07.2021.
Статтею 37 Закону № 3723-ХІІ визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
До спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок обчислення стажу державної служби, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 03.05.1994 №283 (далі - Порядок № 283) (вказаний правовий висновок відображено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 26.06.2018 у справі №735/939/17).
За змістом пункту 2 Порядку №283 до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.
Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.
Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року (який набрав чинності 01.01.2004) визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу». Пенсійне забезпечення працівників митних органів, спеціалізованих митних установ та організацій, які не є посадовими особами, здійснюється на загальних підставах відповідно до законодавства України про пенсійне забезпечення.
Частиною 1 статті 569 Митного кодексу України 2012 року встановлено, що працівники органів доходів і зборів, на яких покладено виконання завдань, зазначених у статті 544 цього Кодексу, здійснення організаційного, юридичного, кадрового, фінансового, матеріально-технічного забезпечення діяльності цих органів, є посадовими особами. Посадові особи органів доходів і зборів є державними службовцями.
Відповідно до статті 588 Митного кодексу України 2012 року пенсійне забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому, період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в органах доходів і зборів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Згідно із частиною першою статті 588 МК України пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Тобто вказаними кодексами, які діяли під час роботи позивача було однаково врегульовано питання щодо віднесення посадових осіб органів доходів і зборів до державних службовців та пенсійного забезпечення посадових осіб органів доходів і зборів в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу», на що звернута увага у постанові Верховного Суду від 10.07.2018 №591/6970/16-а.
Згідно із записами трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , починаючи з 06.04.1993 та до самого звільнення працював на різних посадах у державній митній службі, де позивачу присвоювалися спеціальні звання (а.с.6-15). 
Таким чином, стаж роботи позивача на державній службі станом на 01.05.2016 становить понад 20 років.
У зв`язку з чим висновок ГУ ПФУ у Київській області стосовно того, що періоди роботи посадових осіб в органах державної митної служби на посадах, в період перебування на яких були присвоєні персональні чи спеціальні звання - не зараховуються до стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є невірним, оскільки суперечать нормам діючого законодавства.
Водночас слід зауважити, що Верховний Суд в постанові від 22.05.2024 в справі №500/1404/23 наголосив, що до стажу державної служби може бути враховано лише стаж, набутий на посадах державної служби або прирівняних до них посад до 01.05.2016 та обрахований у відповідності до положень Порядку №283. Водночас стаж, набутий після 01.05.2016 на посадах державної служби зараховується до страхового стажу і відповідно до статті 90 Закону №889-VIII слугує підставою для призначення пенсії та обрахунку її розміру у відповідності до Закону №1058-IV.
Вказаний висновок узгоджується з позицією Конституційного Суду України, що висловлена у рішенні від 23.12.2022 №3-р/2022, де зазначено, що підпункт 1 пункту 2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII не дає можливості враховувати стаж державної служби, набутий після 01.05.2016, як такий, що відповідає вимогам пунктів 10, 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889-VIII, та для набуття у зв`язку із цим права на призначення пенсії державного службовця на підставі статті 37 Закону №3723-XII.
При цьому суд також зауважує, що наведене правове регулювання зарахування стажу роботи, набутого на посадах державної служби або прирівняних до них посад, враховуючи збережену законодавцем можливість вибору особою на підставі якого закону їй має бути призначена пенсія (тобто збереження права особи на вибір найбільш сприятливого для неї варіанту поведінки), відповідає вимогам частини 3 статті 46 Конституції України (пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом), вимогам стосовно якості та передбачуваності закону, а також має легітимну мету, що спрямована на реформування системи соціального забезпечення в України, яке, серед іншого, включає в себе побудову нової системи соціального захисту, заснованої на принципах соціальної справедливості, доступності та максимального застосування для всіх осіб.
З огляду на вищезазначене суд дійшов висновку про те, що позивачу може бути зараховано стаж, набутий на посадах державної служби (або прирівняних до них посад) після 01.05.2016 лише до страхового стажу.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про те, що періоди роботи позивача на посадах в митних органах підлягають зарахуванню до стажу державної служби лише до 01.05.2016.
Як було встановлено судом, позивач отримує пенсію по інвалідності відповідно до Закону №1058-IV. 
На дату звернення позивача до органів Пенсійного фонду із заявою про переведення із пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-IV на пенсію за віком відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу», позивачу виповнилося 60 років.
Зі змісту оскаржуваного рішення та відзиву на позовну заяву ГУ ПФУ у Київській області жодних зауважень щодо відсутності у позивача законодавчо встановленого страхового стажу, віку тощо, як таких, що дають право на пенсію за віком за Законом України «Про державну службу», судом не встановлено.
Таким чином, з огляду на наявність у позивача, який займав посади державної служби, на день набрання чинності Закону №889-VIII (01.05.2016), не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, є всі підстави для переведення його з пенсії по інвалідності, призначеної відповідно до Закону №1058-ІV, на пенсію за віком відповідно до Закону №3723-XII.
Згідно з частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
У спірному випадку у ОСОБА_1 право на переведення з одного виду пенсії на інший виникло з моменту звернення до пенсійного органу із відповідною заявою 13.01.2026.
Що стосується позовної вимоги позивача про виплату пенсії позивачу відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» із врахуванням довідок СЛЕД Держмитслужби від 28.06.2024 №22-22, від 28.06.2024 №22-23 і без обмеження ї розміру, то вона задоволенню не підлягає, враховуючи наступне.
Приймаючи рішення від 21.01.2026 №907640816886 ГУ ПФУ у Київській області відмовило позивачу у переведенні на інший вид пенсії у зв`язку з відсутністю у позивача необхідного стажу роботи на посадах державної служби. Сам перерахунок пенсії державного службовця проведений не був. 
Відтак, спору щодо врахування сум, зазначених у вказаних довідках, що враховуються для обрахунку пенсії на час звернення позивача у цій справі до суду не існувало. 
Відсутні підстави вважати, що права позивача при здійсненні такого перерахунку будуть порушені. Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, то відповідно питання врахування вказаних довідок про розмір заробітної плати ОСОБА_1 є передчасним.
Зокрема, Верховний Суд у постанові від 12.09.2023 у справі №560/8328/22, у якій предметом спору були аналогічні правовідносини, зазначив, що вимоги позивача зобов`язати обрахувати пенсію за віком з урахуванням заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та рангу за останнім місцем роботи на державній службі, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, є передчасними, оскільки стосуються розміру пенсійних виплат, який ще не обрахований суб`єктом владних повноважень, який наділений такою дискрецією, наслідки якої можуть бути предметом перевірки судом на відповідність критеріям, визначеним у статті 2 КАС України, а отже така вимога спрямована на майбутнє, через що не підлягає задоволенню з огляду на те, що судовому захисту підлягає тільки порушене право.
З аналогічних міркувань не підлягає задоволенню і позовна вимога щодо зобов`язання ГУ ПФУ у Волинській області здійснити виплату ОСОБА_1 пенсії за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII.
ГУ ПФУ у Волинській області визначено як суб`єкт, який буде здійснювати виплату пенсії позивачу за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання (в разі її призначення). У суду відсутні підстави вважати, що після призначення пенсії позивачу, ГУ ПФУ у Волинській області не проводитиме її виплату.
Отже, позовні вимоги до ГУ ПФУ у Волинській області заявлені безпідставно.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення частково.
Відповідно до вимог статті 244 КАС України суд під час ухвалення рішення вирішує, як розподілити між сторонами судові витрати.
Позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 9 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Доказів понесення інших витрат суду не надано. Відтак питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішується. 
Керуючись статтями 2, 9, 72-77, 139, 243-246, 255, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.01.2026 №907640816886 щодо відмови ОСОБА_1 у переведенні на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області перевести ОСОБА_1 з 13.01.2026 з пенсії по інвалідності, призначеної на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», на пенсію за віком згідно із Законом України «Про державну службу» 10.12.2015 №889-VIII, зарахувавши ОСОБА_1 до стажу державної служби його періоди роботи в органах митного контролю з 06.04.1993 по 08.11.2010 та з 15.11.2010 по 30.04.2016 включно.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо таку апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено та підписано судом 26 березня 2026 року. 
Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач-1: Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області (08500, Київська область, місто Фастів, вулиця Саєнка Андрія, 10; код ЄДРПОУ 22933548).
Відповідач-2: Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській області (43027, Волинська область, місто Луцьк, Київський майдан, 6; код ЄДРПОУ 13358826).

Суддя Н. В. Стецик