ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/10372/23    Головуючий в І інстанції: Іванцова Н.К. 
Номер провадження: 22-ц/819/85/26    Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

16 лютого 2026 року       м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого судді Майданіка В.В.,
суддів: Воронцової Л.П.,
Склярської І.В., 
секретар Олійник К.О.,

учасники справи: 
позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"; 
відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом – ОСОБА_1 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Сергета Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року, ухвалене у складі судді Іванцової Н.К., дата складання повного рішення – не зазначено, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом адвоката Сергета Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про захист прав споживачів,

В С Т А Н О В И В :

Стислий виклад позовної заяви, оскаржуваного судового рішення та апеляційної скарги

23 грудня 2023 року позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь:
--- суму заборгованості за Кредитним договором №12814-10/2021 від 17.10.2021 року в розмірі 36 250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 250,00 грн – сума заборгованості за відсотками;
--- суму заборгованості за Кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року в розмірі 40 417,20 грн, з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 417,20 грн – сума заборгованості за процентами.
Просив всього стягнути заборгованість за договорами у загальному розмірі 76 667,20 грн, а також понесені судові витрати.

Позов обґрунтований наступним.
17 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №12814-10/2021. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
21.09.2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу №21092022, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 21092022 від 21.09.2022, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 36 250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 250,00 грн – сума заборгованості за відсотками. 
28 жовтня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем було укладено кредитний договір №2517174. Кредитний договір підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. 
17.05.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу №17052023, відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників. 
Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 19072023 від 19.07.2023, ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40 417,20 грн, з яких: з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 417,20 грн – сума заборгованості за процентами. 
З моменту отримання права вимоги до відповідача позивачем не здійснювалося нарахування штрафних санкцій. 
Оскільки ОСОБА_1 продовжує ухилятися від виконання своїх зобов`язань і не погашає заборгованість, позивач ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" просив задовольнити позов.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.01.2024 року було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 

26.06.2024 адвокатом Сергетом Володимиром Володимировичем, який діє від імені ОСОБА_1 , було подано відзив, у якому останній зазначив, що ОСОБА_1 не визнає позовні вимоги, оскільки кредитних договорів вона не укладала, жодних засобів електронної ідентифікації не використовувала, адреси власної електронної пошти вона не має та ніколи не мала, умови договорів та додатків до них ніколи не погоджувала.
Також вказав, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, як і не надано доказів сплати на користь відповідача зазначених в позовній заяві грошових коштів на підставі позики чи кредиту. 
Просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі на підставі їх необґрунтованості.

26.06.2024 року адвокат Сергет Володимир Володимирович, який діє від імені ОСОБА_1 , звернувся до суду з зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що, як вбачається з матеріалів справи, 17 жовтня 2021 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12814-10/2021, 28 жовтня 2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №2517174. 
ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заявляє до стягнення з ОСОБА_1 суму коштів в розмірі 76 667,20 грн. 
Вважає, що вказані вимоги не підлягають задоволенню через недійсність зазначених договорів від 17 жовтня 2021 року №12814-10/2021 та від 28 жовтня 2021 року №2517174 з огляду на таке.
За умовами Договору про надання фінансового кредиту від 17 жовтня 2021 року №12814-10/2021:
--- Товариство надає Клієнту фінансовий кредит в розмірі 10 000 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором (п.1.1);
--- кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.11.2021 року (п.1.2);
--- за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 456,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25% (процентів) на добу (п.1.3);
--- відповідно до додатку до Договору в розділі Інформація та контактні дані кредитодавця зазначено, що реальна річна процентна ставка становить 5404,35 % річних.
За умовами Кредитного Договору від 28 жовтня 2021 року №2517174:
--- на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки, передбачені Договором. Тип кредиту – кредит. Сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000,00 грн (п.1.2);
--- кредит надається строком на 30 днів (п.1.3);
--- процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови застосування заниженої процентної ставки (п.1.4.1);
--- визначено розмір заниженої процентної ставки – 1% в день (п.1.4.2);
--- орієнтована реальна річна процентна ставка на дату укладення Договору складає за стандартною ставкою 29 653,85 % річних, а за заниженою – 2 300,00 % річних (п.1.5).
Дані договори позивач вважає недійсними, оскільки при укладенні вищевказаних кредитних договорів порушені права ОСОБА_1 як споживача згідно з нормами Закону України "Про захист прав споживачів". 

Ухвалою суду від 15.07.2024 року постановлено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання по справі.
Ухвалою суду від 25.11.2024 року постановлено прийняти зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про захист прав споживачів та вимоги за зустрічним позовом об`єднати в одне провадження з первісним позовом. 

16.12.2024 року представником Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" поданий відзив на зустрічну позовну заяву, у якому зазначено, що ТОВ "ФК "ЄАПБ" кредитні договори з ОСОБА_1 не укладало, тому є неналежним відповідачем. 
Також вказано, що кредитні договори були укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства, жодних заперечень з приводу того, що ОСОБА_1 не погодилась з умовами та правилами надання кредиту під час укладання та підписання договорів висловлено не було, обставини укладання договорів не спростовано належними та допустимими доказами. 
Зазначено, що ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена з умовами кредитних договорів, під час підписання кредитних договорів був відсутній умисел щодо введення ОСОБА_1 в оману з боку первісних кредиторів, остання підтвердила умови підписаних договорів та погодилась на їх виконання, тому відсутні будь-які порушення первісними кредиторами Закону України "Про захист прав споживачів". 
З підстав зазначеного просить залишити без задоволення зустрічну позовну заяву та визнати Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" неналежною стороною по справі.

Ухвалою суду від 14.01.2025 року закрито підготовче провадження та призначено справи до судового розгляду по суті. 

В судове засідання представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Сергет В.В. в судове засідання не з`явились.

Суд розглянув справу за відсутності її учасників.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року у задоволенні зустрічного позову було відмовлено, а первісний позов було задоволено частково. Суд вирішив:
--- із заявленої до стягнення загальної суми коштів 76 667,20 грн стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" заборгованість за кредитним договором №12814-10/2021 від 17.10.2021 року в розмірі 13 750,00 грн, яка складається з: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 3 750,50 грн – сума заборгованості за відсотками та заборгованість за кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року в розмірі 19 164,00 грн, яка складається з: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу; 7 164,50 грн – сума заборгованості за процентами, у загальній сумі 32 914,00 грн;
--- стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" судові витрати в розмірі 1 152,30 грн;
--- в решті первісних позовних вимог відмовити.
Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" доведено факт укладення відповідачем ОСОБА_1 вищевказаних договорів №12814-10/2021 від 17.10.2021 року та №2517174 від 28.10.2021 року в електронній формі, які підписані за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Як вказав суд, підписавши вказані договори, ОСОБА_1 добровільно погодилась на визначені у них умови кредитування, взявши на себе відповідні зобов`язання.
Також суд виходив з того, що з аналізу кредитних договорів вбачається, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами. Проценти за кредитним договором не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись. Тому відсутні підстави для визнання недійсними з цих підстав кредитних договорів.
Також суд виходив з того, що відповідно пункти договорів щодо визначення розміру процентів та визначення розміру компенсації за неналежне виконання грошового зобов`язання не суперечать вимогам закону, не є несправедливими в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", вони не спрямовані на спричинення істотного дисбалансу сторін та на заподіяння споживачу істотної шкоди при належному виконанні позичальником своїх обов`язків, тому позивачем не спростована презумпція їх правомірності як складової частини правочину. Як вказав суд, умови договорів є чіткими і зрозумілими та дають можливість споживачу, навіть за відсутності спеціальних знань, усвідомити розмір фінансових зобов`язань за цим договором.
Також суд виходив з того, що згідно умов договору №12814/10-2021 від 17.10.2021 року проценти за період кредитування складали 3 750 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 1,25 %, за умовами договору №2517174 від 28.10.2021 року проценти за період кредитування складали 7 164 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 1,99 %. Таким чином, вказав суд, умови кредитних договорів не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.
Також суд виходив з того, що твердження сторони ОСОБА_1 у зустрічному позові, що процентна ставка суперечить п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" є помилковим внаслідок неправильного тлумачення цієї правової норми, оскільки, як вказав суд, проценти за правомірне користування кредитом визначено відповідно до ст.ст.1048, 1056-1 ЦК України і вони у даному випадку не виконують компенсаційну функцію за невиконання зобов`язань.
Крім того, суд виходив з того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено, що під час укладення оспорюваного договору йому не була надана повна інформація щодо кредиту, а також суду не надано жодних доказів, які б свідчили про недобросовісність фінансової установи при укладенні договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним.
Задовольняючи частково первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що доводи сторони ОСОБА_1 про відсутність доказів отримання нею кредитних коштів є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, які належно оцінені судом. Адже, як вказав суд, вказані договори підписані електронними підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, зазначив суд, ОСОБА_1 не надано доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від її імені. При цьому, вказав суд, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою, як і відомості про те, що останньою оскаржувалась правомірність укладених договорів.
Також суд виходив з того, що, враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і вона мала можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора.
Також суд виходив з того, що аналіз доказів свідчить про доведення факту того, що 17.10.2021 року між первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм", правонаступником якого є ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12814-10/2021, на підставі якого останньою отримано грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн строком на 30 днів, а також факту того, що 28.10.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір №2517174, на підставі якого останньою отримано грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів. Однак, як вказав суд, ОСОБА_1 , уклавши вказані кредитні договори, право вимоги за якими перейшло до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого її заборгованість перед ТОВ ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" станом на дату пред`явлення даного позову становить за тілом кредиту 22 000,00 грн.
Також суд виходив з того, що є неправильним визначений ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" розмір процентів за користування кредитом (за кредитним договором №12814-10/2021 від 17.10.2021 року в розмірі 26 250,00 грн та за кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року в розмірі 28 417,20 грн). Адже, як вказав суд, пославшись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18 та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. 
При цьому суд враховував, що договір кредитування №12814-10/2021 від 17.10.2021 року було укладено на 30 днів, а тому саме за цей період кредитор має право стягнути проценти в розмірі 3 750,00 грн (10 000 х 1,25/100 х 30), що передбачено п.1.2, 1.3 вказаного договору, також договір кредитування №2517174 від 28.10.2021 року було укладено на 30 днів, саме за цей період кредитор має право стягнути проценти в розмірі 7 164,00 грн, (12 000 х 1,99/100 х 30), що передбачено п.1.3, 1.4.1 вказаного договору. У загальному розмірі сума процентів складає 10 914,00 грн.
Таким чином, зазначив суд, з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за основним кредитом в розмірі 22 000,00 грн та заборгованість за процентами в сумі 10 914,00 грн, а всього 32 914,00 грн, а отже позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню.

На вказане судове рішення адвокат Сергет Володимир Володимирович, який діє від імені ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить:
--- скасувати рішення в частині відмови в задоволенні зустрічного позову, ухвалити в цій частині нове рішення, яким зустрічний позов задовольнити: визнати недійсним Кредитний Договір № 12814-10/2021 від 17.10.2021 року, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 ; визнати недійсним Кредитний Договір № 2517174 від 28.10.2021, укладений між ТОВ "Фінансова компанія " Європейська агенція з повернення боргів" та ОСОБА_1 ; 
--- в частині часткового задоволення первісного позову вказане рішення змінити, задовольнити частково первісну позовну заяву ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" суму наданого кредиту в розмірі 10 000,00 грн та суму наданого кредиту за кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року в розмірі 12 000,00 грн, а загалом 22 000,00 грн, в задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю; 
--- витрати по сплаті судового збору покласти на ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів". 
При цьому скаржник послався на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
Зокрема вказав, що суд першої інстанції вірно зазначив, що пунктом 1.3 укладених між сторонами Договорів визначено строк кредиту в 30 днів, а тому нараховані банком відсотки за користування кредитом в розмірі вказаному кредитними договорами поза межами вказаних строків суперечать вимогам ст. 1050 ЦК України та не узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18, та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц. Проте, вказав, не можна погодитись з висновком суду про наявність правових підстав для нарахування відсотків, визначених в розмірі договору, взагалі, навіть за вказані 30 днів строку дії договору, бо розмір їх є несправедливо завищеним, умови в цій частині є беззаперечно несправедливими і за вказаних обставин кредитні договори мають бути визнані недійсними в частині визначеної в договорах відсоткової ставки за користування кредитом, а відповідно в заявлених в цій частині первісних позовних вимогах має бути відмовлено.
Посилаючись на порушення Банком вимог ст.ст.18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.21 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст.203, 215, 216 ЦК України, ОСОБА_1 через свого представника звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсними (через неможливість визнання недійсними лише в частині договору) Кредитний Договір № 12814-10/2021 від 17.10.2021 року, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 , та Кредитний Договір № 2517174 від 28.10.2021, укладений між ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" та ОСОБА_1 . Проте суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, не врахував, що така позиція ОСОБА_1 повністю узгоджується з висновками, висловленими Верховним Судом в своїй постанові від 12.02.2025 року по справі №679/1103/23,в якій Верховний Суд зазначив, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
При цьому скаржник також послався на положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" щодо несправедливості такої умови договору як встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, на положення ч.ч.5, 6 ст.18 вказаного Закону про можливість визнання недійсним у цілому договору у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на положення ч.2 ст.21 Закону України "Про споживче кредитування" щодо максимального розміру пені за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним (не більше подвійної облікової ставки) та щодо сукупної суми неустойки (не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін), на положення ст.21 Закону України "Про захист прав споживачів" про те, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.
Також вказав, що умови вказаних договорів № 12814-10/2021 від 17.10.2021 року та № 2517174 від 28.10.2021 року щодо такого великого розміру процентів є несправедливими, виходячи із розуміння ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимог ст.509 ЦК України, такими, що порушують істотний баланс сторін і на які не може поширюватись принцип свободи договору, оскільки протирічать пунктам 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року. Вважає, що визнання недійсними окремих несправедливих положень договору виключає існування даного правочину в якості договору споживчого кредиту, а тому вважає, що Договори мають бути визнані недійсними в цілому.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.203, 215, 509 ЦК України, а також не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.02.2025 року по справі № 679/1103/23, що призвело до неправильно вирішення справи, у зв`язку з чим рішення суду підлягає частковому скасуванню в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" про захист прав споживачів, з постановленням в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги за зустрічною позовною заявою мають бути задоволенні в повному обсязі. Як наслідок, вважає, що заявлені первісні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню в частині стягнення основної суми заборгованості, тобто наданої суми кредиту, в задоволенні решти позовних вимог має бути відмовлено за необґрунтованістю.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 16.02.2026 року о 09:00 годині, однак учасники справи, які до суду не з`явилися й про причини неявки суд не повідомили, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

17 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №12814-10/2021.

За положеннями вказаного договору:
--- Товариство надає Клієнту кредит в розмірі 10 000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 30 днів, тобто до 15.11.2021 року (пункти 1.1., 1.2);
--- за користування кредитом Клієнт сплачує Товариству 456,25% (процентів) річних від суми кредиту в розрахунку 1,25 % (процентів) на добу (п.1.3).

21.09.2022 року між ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу №21092022, відповідно до якого ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "ФК "Інвеструм" права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників.
Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 21092022 від 21.09.2022 ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 36 250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 250,00 грн – сума заборгованості за відсотками.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №12814-10/2021 від 17.10.2021 року заборгованість ОСОБА_1 станом за період з 21.09.2022 року по 30.09.2023 року не погашена, сума простроченої заборгованості складає 36 250,00 грн, з яких: 10 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 26 250,00 грн – сума заборгованості за відсотками. 

28 жовтня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір №2517174 про надання коштів на умовах споживчого кредиту.

За положеннями вказаного договору:
--- на умовах, встановлених Договором, Товариство зобов`язується надати Клієнту грошові кошти в гривні (далі – кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а Клієнт зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати обов`язки передбачені Договором. Сума кредиту (загальний розмір) складає 12 000, 00 грн (п.1.2);
--- строк кредиту – 30 днів (п.1.3);
--- стандартна процентна ставка становить 1,99 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 цього Договору, якщо не виконані умови для застосування зниженої процентної ставки (п.1.4.1).

17.05.2023 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" був укладений договір факторингу №17052023, відповідно до якого ТОВ "Лінеура Україна" передає (відступає) ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" за плату належні йому права вимоги, а ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" приймає належні ТОВ "Лінеура Україна" права вимоги до боржників, вказаними у реєстрі боржників.

Відповідно до реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 19072023 від 19.07.2023, ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 в сумі 40 417,20 грн, з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 417,20 грн – сума заборгованості за процентами. 

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року, заборгованість ОСОБА_1 станом за період з 19.07.2023 року по 30.09.2023 року не погашена, сума простроченої заборгованості складає 40 417,20 грн, з яких: 12 000,00 грн – сума заборгованості за основною сумою боргу, 28 417,20 грн – сума заборгованості за процентами. 

Нормативно-правове обґрунтування та позиція суду апеляційної інстанції

Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч.3, 4 ст.77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст.80 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. 

Згідно з ч.1 ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з положеннями ст.1050 ЦК України:
--- якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу (частина 1);
--- якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина 2).

За змістом ст.10561 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст.1049 ЦК України: позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у таких самих кількості, роду та якості) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом 30 днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором (ч.1); позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3). 

За положеннями ст.1054 ЦК України:
--- за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1);
--- до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частина 2);
--- особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина 3).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 

Відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з пунктами 1 і 2 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), правонаступництва.

За змістом ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положеннями ст.516 ЦК України:
--- заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1);
--- якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (частина 2).

Відповідно до ст.517 ЦК України ("Докази прав нового кредитора у зобов`язанні"): 
--- первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина 1);
--- боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (частина 2). 
Згідно зі ст.518 ЦК України боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора: або на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; або на момент пред`явлення йому вимоги новим кредитором; або, якщо боржник виконав свій обов`язок до пред`явлення йому вимоги новим кредитором, – на момент його виконання.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач – це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

Щодо укладення / неукладення договорів

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що доводи сторони ОСОБА_1 про відсутність доказів отримання нею кредитних коштів є необґрунтованими й такими, що спростовуються наявними в матеріалах справи доказами. Так, як правильно вказав суд, зазначені кредитні договори підписані електронними підписом, використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації та отримання одноразового ідентифікатора, та без здійснення входу на веб-сайт за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету. У свою чергу, ОСОБА_1 не надано доказів того, що її персональні дані (копія паспорта громадянина України, картка фізичної особи-платника податків, реквізити банківської картки, на яку первісними кредиторами здійснювалося перерахування позичених грошових коштів, номер телефону) були використані товариствами для укладення кредитних договорів від її імені. При цьому, як правомірно вказав суд, відсутні відомості про те, що ОСОБА_1 зверталась до правоохоронних органів із відповідною заявою, як і відомості про те, що останньою оскаржувалась правомірність укладених договорів.

Також суд обґрунтовано зазначив, що, враховуючи умови надання кредитних коштів, саме боржник має доступ до свого рахунку, зазначеного в договорах, і вона мала можливість надати суду виписку зі свого рахунку на підтвердження відсутності надходження коштів від кредитора.

По суті скаржник у своїй апеляційній скарзі повністю визнав цей факт й на спростування обставин укладення вказаних договорів жодних доводів не зазначив.

Таким чином, належними доказами підтверджено укладання вказаних кредитних договорів №12814-10/2021 від 17.10.2021 та №2517174 від 28.10.2021. 

Щодо зустрічного позову про визнання кредитних договорів недійсними

Обґрунтовуючи свій зустрічний позов, сторона позивача вказала, що розмір процентів за користування кредитними коштами за обома договорами є несправедливо завищеним, умови в цій частині є беззаперечно несправедливими. Також зазначила, що суд першої інстанції, приймаючи рішення по справі, не врахував, що позиція ОСОБА_1 повністю узгоджується з висновками, висловленими Верховним Судом в своїй постанові від 12.02.2025 року по справі №679/1103/23,в якій Верховний Суд зазначив, що позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно. Також послалася на порушення при укладенні договорів вимог ст.ст.18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.21 Закону України "Про споживче кредитування", ст.ст.203, 215, 216 ЦК України. При цьому вказала, що визнання недійсними окремих несправедливих положень договорів виключає існування правочину в якості договору споживчого кредиту, а тому вважає, що Договори мають бути визнані недійсними в цілому.

Суд апеляційної інстанції враховує, що 10 червня 2017 року набрав чинності Закону України "Про споживче кредитування", який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. 

Згідно зі ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, чинній з 10 червня 2017 року, цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України "Про споживче кредитування".

Згідно п.11 ч.1 ст.1 Закону України "Про споживче кредитування" споживчий кредит (кредит) – це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. 

Отже, регулювання правовідносин кредитодавця зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України "Про захист прав споживачів". З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України "Про споживче кредитування", а у частині, що йому не суперечить, – також Закон України "Про захист прав споживачів". 

Відповідно до ч.5 ст.8 Закону України "Про споживче кредитування" максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.

Вказана норма була введена в дію на підставі Закон України від 22.11.2023 № 3498-ХІ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", який набрав чинності 24.12.2023 року.

У цій справі кредитні договори були укладені 17 жовтня 2021 року та 28 жовтня 2021 року (відповідно договори №12814-10/2021 та №2517174), тобто до внесення змін до Закону України "Про споживче кредитування", відповідно, денна процентна ставка згідно з чинним на час укладення вказаного договору законодавства могла перевищувати 1 %. В цій справі, як вже вказувалось, процентна ставка за договорами становить відповідно 1,25% на день та 1,99% на день.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За частинами 1 і 2 вказаної норми Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 

Згідно з п.5 ч.3 вказаної норми Закону несправедливими є умови договору, зокрема, про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

За іншими положеннями ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів":
--- перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (частина 4);
--- якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним (частина 5);
--- у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:
1) такі положення також підлягають зміні; або
2) договір може бути визнаним недійсним у цілому (частина 6).

На думку апеляційного суду, і про це обґрунтовано зазначив суд першої інстанції, з аналізу кредитних договорів вбачається, що сторони погодили процентні ставки за правомірне користування кредитними коштами. Проценти за кредитним договором не мають компенсаційного характеру та є платою за користування чужими грошима, їх розмір визначається сторонами договору, тому положення п.5 ч.3 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" до умов договору про встановлення розміру процентів не може застосовуватись. 

Також суд обґрунтовано враховував, що відповідно пункти договорів щодо визначення розміру процентів та визначення розміру компенсації за неналежне виконання грошового зобов`язання не суперечать вимогам закону, не є несправедливими в розумінні Закону України "Про захист прав споживачів", вони не спрямовані на спричинення істотного дисбалансу сторін та на заподіяння споживачу істотної шкоди при належному виконанні позичальником своїх обов`язків, тому позивачем не спростована презумпція їх правомірності як складової частини правочину. Як правильно вказав суд, умови договорів є чіткими і зрозумілими та дають можливість споживачу, навіть за відсутності спеціальних знань, усвідомити розмір фінансових зобов`язань за цим договором.

Також суд підставно враховував, що згідно умов договору №12814/10-2021 від 17.10.2021 року проценти за період кредитування складали 3 750 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 1,25 % на день, а за умовами договору №2517174 від 28.10.2021 року проценти за період кредитування складали 7 164 грн, стандартну проценту ставку сторони обумовили в розмірі 1,99 % на день. Такі умови не суперечили чинному законодавству. 

Крім того, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не доведено, що під час укладення оспорюваних договорів їй не була надана повна інформація щодо кредиту, а також нею не надано доказів на підтвердження недобросовісності фінансової установи при укладенні відповідного договору, на підтвердження невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним. 

Таким чином, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що умови кредитних договорів не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору не є несправедливим, його визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.

При цьому апеляційний суд враховує також і те, що зустрічний позов заявлено лише до ТОВ "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" і не заявлено до сторони позичальника відповідних кредитних договорів, а саме до ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" за договором № 12814-10/2021 від 17.10.2021 року, а також до ТОВ "Лінеура Україна" за договором №2517174 від 28.10.2021 року. Незалучення вказаних осіб до участі у справі в якості співвідповідачами унеможливлює розгляд відповідних вимог та ухвалення рішення про задоволення зустрічного позову. 

Отже, відсутні підстави для визнання недійсними вказаних кредитних договорів, а тому рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічного позову є законним та обґрунтованим.

Щодо первісного позову

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у справі належними доказами доведено той факт, що 17.10.2021 року між первісним кредитором ТОВ "Фінансова компанія "Інвеструм" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 12814-10/2021, на підставі якого останньою отримано грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн строком на 30 днів, а також доведено той факт, що 28.10.2021 року між ТОВ "Лінеура Україна" та ОСОБА_1 було укладено договір №2517174, на підставі якого останньою отримано грошові кошти в розмірі 12 000,00 грн строком на 30 днів. 

Однак, як правильно зазначив суд, ОСОБА_1 , уклавши вказані кредитні договори, право вимоги за якими перейшло до ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів", свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого її заборгованість перед ТОВ ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" станом на дату пред`явлення даного позову становить за тілом кредиту 22 000,00 грн.

По суті скаржник у своїй апеляційній скарзі повністю визнав цей факт, а також факт того, що право вимоги за вказаними кредитними договорами у подальшому перейшло до позивача ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" за відповідними договором відступлення прав вимоги та факторингу, й на спростування вказаних обставин жодних доводів не зазначив.

Суд апеляційної інстанції також вважає правильним висновок суду про те, що є неправильним визначений ТОВ "ФК "Європейська агенція з повернення боргів" розмір процентів за користування кредитом (за кредитним договором №12814-10/2021 від 17.10.2021 року в розмірі 26 250,00 грн та за кредитним договором №2517174 від 28.10.2021 року в розмірі 28 417,20 грн). Адже, як правильно вказав суд, пославшись на позицію Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 28.03.2018 року у справі №14-10цс18 та у постанові від 06.02.2019 року у справі № 175/4753/15-ц, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України. 

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано враховував, що договір кредитування №12814-10/2021 від 17.10.2021 року було укладено на 30 днів, а тому саме за цей період кредитор має право стягнути проценти в розмірі 3 750,00 грн (10 000 х 1,25/100 х 30), що передбачено п.1.2, 1.3 вказаного договору, також договір кредитування №2517174 від 28.10.2021 року було укладено на 30 днів, саме за цей період кредитор має право стягнути проценти в розмірі 7 164,00 грн, (12 000 х 1,99/100 х 30), що передбачено п.1.3, 1.4.1 вказаного договору. У загальному розмірі сума процентів складає 10 914,00 грн.

Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, з ОСОБА_1 необхідно стягнути заборгованість за основним кредитом в розмірі 22 000,00 грн та заборгованість за процентами в сумі 10 914,00 грн, а всього 32 914,00 грн.

Відтак, позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.

Апеляційний суд вважає, що в силу положень ч.3 ст.89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.

Сторона ОСОБА_1 належними доказами не довела відповідні обставини, на які вона посилається як на підставу для скасування рішення.

Таким чином, суд ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення, висновки якого не спростовані.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, не підтверджені належними доказами та висновків суду не спростовують.
Зокрема не можуть бути прийняті до уваги посилання скаржника на неврахування судом того, що розмір процентів за договорами є несправедливо завищеним, в результаті чого порушився принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач, а також на те, що суд не застосував до спірних правовідносин положення ст.ст.18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст.203, 215, 509 ЦК України, а також не врахував висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 12.02.2025 року по справі № 679/1103/23, що призвело до неправильно вирішення справи.
При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що, як правильно зазначив суд першої інстанції, умови кредитних договорів не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору не є несправедливим, його визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому ст.627 ЦК України.
Крім того, як такі, що не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не містять в собі підстав для його скасування, підлягають відхиленню інші доводи апеляційної скарги. 

Висновки суду апеляційної інстанції

Оскільки суд першої інстанції прийняв рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду – без змін.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Сергета Володимира Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 16 лютого 2026 року.

Головуючий    _ _ _ _ _ _ _ _ _ _     В.В. Майданік

Судді:     _ _ _ _ _ _ _ _ _ _  Л.П. Воронцова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _  І.В. Склярська