В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1750/25
Провадження №1-кп/338/62/26
23 квітня 2026 року селище Богородчани

Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі:
головуючої судді     ОСОБА_1 ,
з участю секретаря     ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12025091120000179, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Фитьків Надвірнянського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , розлученого, освіта середня спеціальна, який працює на посаді електромеханіка дільниці ВСП "Івано-Франківська дистанція сигналізації і зв`язку", громадянина України, раніше не судимого, 
сторони кримінального провадження:
прокурор      ОСОБА_4 
обвинувачений     ОСОБА_3 
потерпілий      ОСОБА_5 

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху, вчинене особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
Кримінальне правопорушення вчинене за наступних обставин.
15 листопада 2025 року, близько 02 год. 00 хв., водій ОСОБА_3 , не маючи посвідчення про право керування транспортним засобом відповідної категорії, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи технічно справним мотоциклом марки "Spark", який у встановленому законом порядку не зареєстрований, в темну пору доби рухався по проїзній частині дороги в селищі Богородчани по вул. Шевченка, неподалік будинку № 56, у напрямку селища Підгір`я Івано-Франківського району Івано-Франківської області та перевозив на задньому сидінні пасажира ОСОБА_5 . 
Водій ОСОБА_3 , перебуваючи за кермом мотоцикла, проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не урахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не врахував стану дорожнього покриття та виїхав за межі проїзної частини дороги праворуч по ходу руху мотоцикла, наїхав на тротуар, внаслідок чого мотоцикл впав на дорожнє покриття. 
При цьому ОСОБА_3 порушив наступні вимоги пунктів Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), а саме: 
- п. 1.5 ПДР, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; 
- п. 2.1 ПДР, згідно з яким водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керувати транспортним засобом відповідної категорії; 
- п. 2.3 ПДР, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;
- відповідно до пункту 2.9 ПДР водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу швидкість реакції; 
- п. 12.1 ПДР, згідно з яким під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух безпечно керувати ним.
В результаті порушення ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажир мотоцикла марки "Spark"
 ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої травми лівої нижньої кінцівки із закритим багато-уламковим переломом таранної кістки лівої стопи із зміщенням відламків, закритим переломом латеральної кісточки лівої малогомілкової кістки та крововиливом в суглобову сумку лівого гомілково-ступеневого суглоба, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечні для життя в момент спричинення.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю та пояснив, що
14 листопада 2025 року вони разом з потерпілим ОСОБА_5 розпивали спиртні напої за місцем проживання їх товариша в селищі Богородчани. На прохання ОСОБА_5 , близько 2 год ночі 25 листопада 2025 року, сів в стані алкогольного сп`яніння за кермо мотоцикла, щоб відвезти його додому, рухались зі сторони села Скобичівка в сторону села Підгір`я. Проявив неуважність, наїхав на бордюр і мотоцикл впав на дорожнє покриття, а ОСОБА_5 отримав травму, тому викликав швидку допомогу на місце ДТП. Повідомив, що свідоцтво про право на керування транспортними засобами не отримував, мотоцикл "Spark" належить йому, однак не зареєстрований у встановленому законом порядку.
Крім того, пояснив, що він розуміє, що вчинив неправильно, з матеріалами досудового розслідування ознайомлений, фактичні обставини справи не оспорює, у вчиненому щиро кається, просив не досліджувати усі докази та обмежитися його допитом. Просив суд суворо не карати, оскільки він матеріальну шкоду відшкодував потерпілому, останній претензій матеріального чи морального характеру не має, сприяв розслідуванню кримінального правопорушення.
Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні просив обвинуваченого суворо не карати, повідомив, що матеріальна шкода, завдана кримінальним правопорушенням, йому відшкодована, претензій матеріального чи морального характеру до ОСОБА_3 не має.
Заслухавши думки учасників процесу суд приходить до висновку, що клопотання прокурора та обвинуваченого про недоцільність дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються слід задовольнити, оскільки обвинувачений повністю визнав вину, не заперечував фактичні обставини кримінального провадження, згоден з правовою кваліфікацією вчинених ним дій, показання обвинуваченого не викликають сумнівів у правильності розуміння ним змісту та обставин вчинення кримінального правопорушення, розумінні правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, та добровільності та істинності його позиції.
За таких обставин, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд вважає недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, які учасниками судового провадження не оспорюються. У суду відсутні сумніви у добровільності позиції обвинуваченого. Обвинуваченому роз`яснено, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена і суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 286-1 КК України як порушення правил дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження.
При обранні виду і міри покарання обвинуваченому суд виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації покарання та відповідно до ст.65 КК України приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. При цьому, у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання "для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити "особистий надмірний тягар для особи".
Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.
Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, розлучений, працює на посаді електромеханіка дільниці ВСП “Івано-Франківська дистанція сигналізації і зв`язку”, не перебуває на обліку у лікарів нарколога чи психіатра (а.п. 70-73).
Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання
 ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.
Обставин, які б обтяжували покарання, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено. 
Відповідно до висновку, викладеному у досудовій доповіді представника персоналу органу пробації, яка складена 11 березня 2026 року щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , зібрана інформація, що характеризує особу, про місце його проживання, умов його життєдіяльності, щодо результатів оцінки ризику вчинення ним повторного правопорушення, а також його ймовірної небезпеки для суспільства, свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства (а.п. 55-58).
Згідно з ч. 1 ст. 69 Кримінального кодексу України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.
Як зазначено у постанові Верховного Суду від 02 листопада 2021 року у справі №750/5031/18, призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або не призначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 Кримінального кодексу України) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній посилатися на ст. 69 Кримінального кодексу України.
Виходячи із встановленої ст. 50 Кримінального кодексу України мети покарання, якою є не тільки кара, а й виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, керуючись принципом законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує позицію сторони обвинувачення в судових дебатах, прокурор просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, думку потерпілого, який просив суд суворо не карати обвинуваченого, пом`якшуючі вину обставини, особу винного, зокрема те, що обвинувачений визнав вину у вчиненому, щиро розкаявся, сприяв розкриттю злочину, добровільно відшкодував матеріальну шкоду потерпілому, має постійне місце проживання та роботи, міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, його критичне ставлення до вчиненого.
Суд визнає зазначені вище обставини такими, що у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину та, з урахуванням особи винного, дають підстави, з огляду на положення ст. 69 КК України, перейти до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті ч. 1 ст. 286-1 КК України, у виді пробаційного нагляду з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.
Суд приходить до висновку, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 , попередження вчинення ним нових злочинів і відповідатиме тяжкості вчиненого та особі винного.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_3 досудовим слідством не обирався, клопотання про обрання такого заходу сторона обвинувачення в ході судового розгляду не заявляла та підстав для його застосування до набрання вироком законної сили суд не вбачає.
У відповідності до ст. 124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_3 слід стягнути на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів для проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-25/16633-ІТ від 17 грудня 2025 року.
Цивільний позов не заявлений.
На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України арешт, накладений на майно ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року (справа №338/1562/25), слід скасувати.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 100, 370, 373- 374, 395 КПК України суд,

у х в а л и в:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.
Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.
Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи та навчання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
Строк відбування покарання рахувати з дня постановки ОСОБА_3 на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Запобіжний захід не обирався.
Цивільний позов не заявлено.
Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 18 листопада 2025 року (справа №338/1562/25) на мотоцикл марки "Spark", без державного номерного знаку, володільцем якого є ОСОБА_3 .
Речовий доказ: мотоцикл марки "Spark", без державного номерного знаку, який зберігається на території ВП №2 (смт.Богородчани), повернути володільцю ОСОБА_3 .
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта для проведення інженерно-транспортної експертизи №СЕ-19/109-25/16633-ІТ від 17 грудня 2025 року на суму 3 565 гривень 60 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 394 КПК України.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуюча суддя       ОСОБА_1