Справа № 309/144/25

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.04.2026 м. Ужгород

Суддя Зарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю захисника-адвоката Микити М. Ф., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/471/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 23.05.2025. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік, а провадження у справі про адміністративне правопорушення за ч. 5 ст. 126 КУпАП щодо ОСОБА_1 закрито на підставі п. 7 ст. 247 цього Кодексу. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 60 коп. в дохід держави.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212803 від 04.01.2025 та постанови судді від 23.05.2025 вбачається що 04.01.2025 о 16 год 05 хв у м. Хуст по вул. Логойдових, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: розширені зіниці очей, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Окрім того, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 219948 від 04.01.2025 та постанови судді від 23.05.2025 вбачається, що 04.01.2025 о 16 год 05 хв у м. Хуст по вул. Львівській, водій ОСОБА_1 , який 13.12.2024 притягувався до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керував транспортним засобом «ВАЗ 2107» д.н.з. НОМЕР_1 , при цьому не маючи права керування транспортними засобами відповідної категорії, чим порушив вимоги п. 2.1 «а» Правил дорожнього руху України, та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 126 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову судді від 23.05.2025 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП скасувати та закрити провадження у справі. В обґрунтування апеляційних вимог вказує про незаконність постанови суду першої інстанції в цій частині. Зазначає, що після зупинки транспортного засобу, поліцейський не представився, не повідомив причини зупинки, не роз`яснив йому прав та обов`язків, а також наслідки вчинених ним дій, а відразу запропонував йому вийти з автомобіля та повідомив про наявність ознак наркотичного сп`яніння і пред`явив вимогу проїхати до медичного закладу на проходження огляду з 

-2-

метою встановлення стану сп`яніння. Указані дії поліцейського на його думку свідчать про упередженість щодо нього. Стверджує, що не перебував у стані наркотичного сп`яніння, а не пройшов огляд у зв`язку з тим, що не маючи фізіологічної потреби не зміг здати сечу на аналіз, однак поліцейський безпідставно розцінив цю ситуацію як відмову від проходження огляду на стан сп`яніння. Його зупинка була безпідставною, на місці зупинки йому не пропонувалось пройти огляд на стан сп`яніння, у медичному закладі йому також не роз`яснили права та обов`язки, та не повідомлено йому, в якому статусі був медичний працівник, а також не відібрано у нього на дослідження кров. Разом з тим, посилається на відсутність у матеріалах справи висновку про те, що він перебував у стані наркотичного сп`яніння. Крім того, відеозапис з місця події не є безперервним та чітким, а у протоколі відсутні дані про засіб (назва, модель, серія і номер), яким здійснювалася фіксація. 
Будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 на розгляд справи щодо нього не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв, відомостей про поважність причин чергової неявки не надавав. Останній повідомлений засобами поштового зв`язку, шляхом надсилання судової повістки, а також за допомогою смс-повідомлення, про що свідчать відповідні довідки про доставку. При цьому, за змістом ст. 294 КУпАП участь особи, яка притягується до відповідальності, в апеляційному розгляді справи, не є обов`язковою. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 , що не може розцінюватись як порушення його прав, передбачених ст. 268 КУпАП. Разом з тим, апеляційний суд бере до уваги думку захисника-адвоката Микити М. Ф. про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_1 .
Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника-адвоката Микити М. Ф., яка підтримали апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
Згідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. За змістом вказаної норми закону, провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Відповідно до вимог ст. 245, 280 КУпАП, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови. Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-
Суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а провадження за ч. 5 ст. 126 КУАП щодо нього закрито відповідно до вимог ст. 247 КУпАП, і в цій частині ОСОБА_1 не оспорюється, а тому притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 ст. 126 КУпАП, апеляційним судом з огляду на приписи ч. 7 ст. 294 КУпАП не перевіряється. 
Перевіряючи доводи ОСОБА_1 щодо можливості закриття провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, апеляційний суд зазначає про таке.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративних правопорушень підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та перевірених апеляційним судом доказів, яким у постанові дана правильна оцінка.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212803 від 04.01.2025 вбачається, що 04.01.2025 о 16 год 05 хв у м. Хуст по вул. Логойдових, ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2107», д.н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: розширені зіниці очей, порушення мови та координації рухів. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Згідно пункту 2.5 Правил дорожнього руху України, водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 статті 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 (далі Інструкція), огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до пункту 7 вказаної Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - заклад охорони здоров`я).

-4-

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення та досліджених доказів апеляційним судом встановлено, що 04.01.2025 о 16 год 05 хв в м. Хуст на вул. Логойдових, ОСОБА_1 керував автомобілем ВАЗ 2107 д н.з. НОМЕР_1 , з явними ознаками наркотичного сп`яніння а саме: розширені зіниці очей, порушення мови, порушення координації рухів. Від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому законом порядку в медичному закладі відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Незважаючи на заперечення ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина у вчиненні вказаного правопорушення, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених суддею місцевого суду та наведених у постанові доказів.
Зокрема, вина ОСОБА_1 стверджується протоколом про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 212803 від 04.01.2025, яким зафіксовано обставини вчиненого правопорушення та який відповідає вимогам ст. 256 КУпАП, як щодо змісту так і щодо форми; актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, додатками у вигляді СD-диска з відеоматеріалами правопорушення. 
Оцінка доказів відповідно до ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
При розгляді справи, апеляційний суд враховує, що згідно п. 1.2 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, до ознак наркотичного сп`яніння, окрім інших, віднесено: розширені зіниці очей, порушення мови, порушення координації рухів, тобто ті ознаки, що мали місце у випадку зупинки водія ОСОБА_1 .
Всупереч доводів апеляційної скарги, в інспектора поліції були наявні всі підстави для ініціювання проведення огляду водія ОСОБА_1 на стан наркотичного сп`яніння, від проходження якого останній відмовився, про що зазначено у протоколі про адміністративне правопорушення.
Також всупереч доводів апеляційної скарги, під час розгляду справи апеляційним судом не здобуто будь-яких даних, які б давали підстави вважати, що інспектор Хустського районного управління поліції ГУ НП в Закарпатській області капітан поліції Ворон В. Ю. був упередженим при складанні протоколу щодо ОСОБА_1 , і що в нього були підстави фальсифікувати такий. Тому, суд приходить до висновку, що вказаний інспектор при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв у межах наданих йому повноважень, протокол ним складено згідно вимог Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09.11.2015 № 1452/735.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1 в апеляційній скарзі про те, що висновки суду зроблено формально і такі не відповідають фактичним обставинам справи не знайшли свого підтвердження. 
Крім того, апеляційний суд оглянув відеозапис із нагрудних камер працівників поліції, з якого вбачається факт відмови ОСОБА_1 від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння. 

-5-
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді і такі відхиляються. 
Доводи апеляційної скарги про порушення працівниками поліції вимог ст. 266 КУпАП щодо порядку огляду на стан сп`яніння, апеляційний суд відхиляє з таких підстав.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння у свою чергу закріплений у ст. 266 КУпАП, розділі Х «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом МВС № 1395 від 07.11.2015, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за № 1408/27853, розділах І-ІІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09.11.2015 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 за № 1413/27858, і «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», що затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 1103 від 17.12.2008, з послідуючими змінами і являє собою процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення зазначеного стану і безпосередньо проведення такого огляду.
Згідно визначеної процедури огляд водія, зокрема на стан сп’яніння, проводиться: 1) поліцейським на місці зупинки транспортного засобу із використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом; з дотриманням Інструкції з експлуатації спеціального технічного засобу та фіксацією результатів на паперових та електронних носіях, якщо спеціальний технічний засіб має такі функції, у присутності 2-х свідків; 2) у відповідному закладі охорони здоров`я (в тому числі у разі незгоди водія на проведення огляду на стан сп`яніння поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами), не пізніше 2-х годин з моменту встановлення підстав для його здійснення в присутності поліцейського. При цьому необхідно зазначити, що норми чинного законодавства щодо процедури направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану сп`яніння і проведення такого огляду не передбачають обов`язковості дотримання якоїсь черговості у його проходженні і мають лише визначені обмеження, пов`язані виключно зі специфікою стану певного сп`яніння.
Таким чином ОСОБА_1 щодо якого були підстави вважати, що він перебуває у стані наркотичного сп`яніння, повинен був пройти відповідний огляд на стан такого сп`яніння виключно у закладі охорони здоров`я, тому зазначена вище вимога поліцейського є законною і обґрунтованою, незалежно від причин, які стали підставою для зупинки транспортного засобу, водій у всякому випадку не мав права ігнорувати вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, так як будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання транспортних засобів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі» (рішення ЄСПЛ від 29.06.2007 у справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» (O’Halloran and Francis v. the United Kingdom), 

-6-

заяви № 15809/02 і 25624/02), у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що працівником поліції при складанні щодо ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення дотримані в повному обсязі усі вимоги процесуальних норм, права та законні інтереси останнього.
При цьому, слід зазначити, що проходження огляду на стан сп`яніння на вимогу поліцейського є обов`язком водія, а не його правом, а відмова від проходження такого незалежно від підстав – становить склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. Крім того, у випадку, коли особа відмовилась пройти такий огляд на вимогу поліцейського вона мала право самостійно пройти такий огляд, але не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення ознак сп`яніння, що є підставою для його проведення.
Окрім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять жодних даних щодо протиправності дій працівників поліції, й оскарження таких дій та їх наслідків ОСОБА_1 .
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у не з`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що висновки суду зроблено формально, однобічно - не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
Крім того, згідно до положень Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувають під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015, на підставі оформленого співробітниками поліції направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість, проводить огляд водія у закладі охорони здоров`я.
Оскільки ОСОБА_1 відмовився проходити огляд на стан наркотичного сп`яніння у закладі охорони здоров`я, не відібрання у нього крові для дослідження біологічного середовища та не надання йому медичного висновку, не свідчить про недотримання співробітниками поліції вимог вказаної Інструкції.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежність та недопустимість як доказу у справі відеозаписів, долучених до матеріалів справи, апеляційний суд зазначає, що таких критеріїв, як зазначення даних про технічний засіб, яким здійснювалась фіксація, чинний Кодекс України про адміністративні правопорушення не містить, як і не передбачає долучення до протоколу повністю всього безперервного відеозапису. Те, в якому обсязі надається відеозапис належить виключно до дискреційних повноважень працівників поліції.
Неодноразово суд апеляційної інстанції в справах про адміністративне правопорушення наголошував на тому, що скасування судового рішення виключно на підставі формальної констатації, зокрема за наявності технічних помилок, відсутність безперервності відеозапису, за відсутності інших підстав для скасування постанови суду жодним чином не сприятиме досягненню мети адміністративного провадження і адміністративної відповідальності за вчинення протиправного діяння. Такий підхід був би проявом надмірного формалізму та істотно порушував би основні принципи правовладдя (невідворотності покарання за вчинене порушення, справедливості, рівності тощо).
-7-
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Тобто, наявні в матеріалах справи фрагменти відеозаписів та інші матеріалі справи, які узгоджуються повністю зі змістом обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 212803 від 04.01.2025, є достатньою доказовою базою для належної фіксації порушення п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а тому є допустимими і належними доказами.
Судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33, 36 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, накладено стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, яке є хоч суворим, однак безальтернативним видом стягнення.
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, допущене ОСОБА_1 порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП адміністративного правопорушення, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і жодних клопотань з цього приводу не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а постанову судді Хустського районного суду Закарпатської області від 23.05.2025 щодо нього, - без змін. 
Постанова апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя