Справа № 570/6822/25

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді О. Левчука,
за участі секретаря судового засідання М. Янка,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс"
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості
учасники справи в судове засідання не з`явились

ВСТАНОВИВ:

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" (далі - позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги мотивував тим, що 03.09.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (далі – первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №177360830, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п.1.1 Договору на умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 до 50 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. становить 5 років. 
Вказує, що первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконало, та надало позичальнику грошові кошти. Згідно із розрахунком заборгованості позичальником за строк дії договору використано кредитний ліміт (отримано кошти) у розмірі 33 649,66 грн. 
28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01.
В подальшому 02.05.2024 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Свеа Фінанс" було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24.
Відповідно до додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 02/0524 01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №177360830 (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 42 326, 92 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту - 9600,46 грн та заборгованість за відсотками - 32 726, 46 грн.
Ухвалою суду від 13.02.2026 прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом сторін).
03.03.2026 відповідачем подано відзив на позов, за змістом якого вважає вимоги позивача безпідставними та необґрунтованими. У задоволенні позову просить відмовити.
У судове засідання представник позивача не з`явився, разом з позовом подав клопотання про розгляд справи без участі позивача, позов підтримує.
Відповідач в судове засідання не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відтак, суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі сторін на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи.
Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд встановив таке.
03.09.2021 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" (далі – первісний кредитор) та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №177360830, який підписаний електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання одноразового ідентифікатора.
Відповідно до п.1.1 Договору на умовах, встановлених Договором, Кредитодавець надає позичальнику кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту від 2 000,00 до 50 000,00 грн., на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачувати проценти кредитодавцю відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту. Строк дії Договору, відповідно до п.1.7. становить 5 років. 
28.11.2018 року між ТОВ "Манівео швидка фінансова допомога" та ТОВ "Таліон плюс" було укладено договір факторингу №28/1118-01.
В подальшому 02.05.2024 року між ТОВ "Таліон плюс" та ТОВ "Свеа Фінанс" було укладено договір факторингу №02/0524-01/01.02-11/24.
Відповідно до додатку 1 (Реєстру боржників) до договору факторингу № 02/0524 01/01.02-11/24 від 02.05.2024 року, заборгованість відповідача за кредитним договором №177360830 (станом на дату відступлення права вимоги) складала: 42 326, 92 грн, з яких заборгованість за сумою кредиту - 9600,46 грн та заборгованість за відсотками - 32 726, 46 грн.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч.1 ст.1078 ЦК України).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23.09.2015 у справі №6-979цсі5.
Таким чином, судом встановлено, що у зобов`язаннях, які виникли щодо кредитного договору №177360830 від 03.09.2021, позичальником за яким є відповідач, відбулася заміна кредитора на ТОВ "Свеа Фінанс", що стверджується наявними у матеріалах справи доказами.
Суд зазначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України).
Як слідує зі змісту позовної заяви, первісним кредитором на виконання умов кредитного договору №177360830 від 03.09.2021 було перераховано відповідачу обумовлені суми грошових коштів.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі Закон №996-XIV), підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
За приписами ч. 2 ст. 9 Закону №996-XIV первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити, якщо інше не передбачено окремими законодавчими актами України: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З огляду на викладене вище, доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом №996-XIV.
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11.09.2019 по справі №755/2284/16-ц.
Разом із тим, суд зауважує, що ні під час звернення до суду із даним позовом, ні під час розгляду справи, позивач не надав доказів на підтвердження зарахування відповідачу кредитних коштів (первинних бухгалтерських документів); клопотань про витребування відповідних доказів судом ним заявлено не було.
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2020 у справі №755/18920/18.
Щодо наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості суд зауважує таке.
Надані позивачем розрахунки заборгованості є внутрішнім документом фінансової установи та не містять відомостей, які б дозволили суду перевірити, чи передавалися в дійсності кошти позичальнику в кредит. Більше того, такі розрахунки не є первинними бухгалтерськими документами, оскільки не відповідають вимогам Закону №996-XIV. Отже, такі розрахунки самі по собі, без надання доказів отримання кредитних коштів позичальником, не є підтвердженням наявності заборгованості.
Беручи до уваги зазначене вище, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором №177360830 від 03.09.2021 в розмірі 42 326, 92 грн, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.2 ст. 141 ЦПК України).
У зв`язку з висновком суду про відмову у задоволенні позову, витрати по сплаті судового збору слід покласти на позивача.
Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 280, 259, 263-265, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.
Витрати по сплаті судового збору покласти на позивача.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Свеа Фінанс" (вул. Іллінська, буд. 8, м. Київ, 04070, ІК 37616221);
відповідач: ОСОБА_1 (останнє місце реєстрації: АДРЕСА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 )
Повне судове рішення складене та підписане 03.03.2026.

Суддя О. Левчук